У „Моменту визије“...
Година је 1816.
Тридесетпетогодишњи доктор под именом Рене Лаенек
шета Паризом.
Застаје да посматра двоје деце који дају једно другом сигнале
преко дугачког парчета дрвене табле.
Једно дете држи таблу на увету.
Друго гребе супротни крај
и шаље појачан звук дуж дрвета.
Касније, Лаенека позивају да прегледа младу жену са срчаним проблемима.
Пацијенткиња је, наводно, прилично развијена,
и Лаенек донекле оклева
да директно прислони уво на њене груди.
Сетивши се деце са таблом,
Лаенек, у моменту визије и достојанства,
чврсто увија свитак папира
и ставља један крај на своје уво,
а други на набујале груди младе жене.
Одушевљен је јасноћом звука.
Лаенек проводи следеће три године
развијајући и тестирајући различите материјале и механизме
пре него што ће направити шупљу дрвену цев са додатком који се одваја.
Његов уређај постаје претеча
металног, пластичног и гуменог стетоскопа који још увек користимо.