M'agradaria compartir amb vosaltres
un nou model d'educació superior
un model que, un cop ampliat,
pot millorar la intel·ligènica colectiva
de milions d' individus motivats i creatius
que d'una altre manera quedarien enrere.
Mireu al món.
Escull un lloc i centrat en ell.
Trobaràs persones humanes perseguint la educació superior.
Anem a conèixer a alguns d'ells.
Patrick.
En Patrick va néixer a Libèria
en una família de 20 germans.
Durant la guerra civil, ell i la seva família es va veure obligada
a fugir a Nigèria.
Allí, tot i la seva situació,
es va graduar de l'institut amb unes notes quasi perfectes.
Ell volia continuar amb l'ensenyament superior,
però per la seva situació familiar,
que vivia en el límit de la pobresa,
el van enviar a Sud Àfrica
a treballar i enviar els diners
per a alimentar la seva família.
En Patrick mai va abandonar el seu somni de tenir una educació superior.
A la nit, desprès de treballar,
navegava per internet buscant formes d'estudiar.
Aquesta és na Debbie.
Na Debbies és de Florida.
Els seus pares no van anar a la universitat,
ni tampoc cap dels seus germans.
Na Debbie ha treballat tota la seva vida,
ha pagat les taxes, i s'ha mantingut a ella mateixa sempre,
orgullosa del somni americà,
un somni que no seria complert
sense educació superior.
Però na Debbie no té prou estalvis
per pagar-se l'educació superior.
No és pot pagar la matrícula.
Tampoc pot deixar la feina.
Aquí tenim a en Wael.
En Wael és de Síria.
Experimenta de primera mà
la misèria, la por i el fracàs
que han estat imposats al seu país.
Creu amb fermesa en l'educació.
Ell sabai que si podia trobar una oportunitat
per rebre una educació superior,
una oportunitat d'alçar-se per sobre de la resta,
li seria més fàcil sobreviure
en un món cap per avall.
El sistema d'educació superior
ha fallat a en Patrick, na Debbie i en Wael
com està fallant
a milions d'estudiants potencials,
a milions de graduats d'institut,
a milions que tenen les qualificacions per accedir a l'educació superior,
a milions que volen estudiar
i que no hi poden accedir per les raons que sigui.
Primer: financeres.
Les universitats són cares. Tots ho sabem.
A molts llocs del món,
l'educació superior és impagable
per a un ciutadà mitjà.
Aquest és probablement el principal problema
al qual s' enfronta la nostra societat.
L'educació superior ha passat de ser un dret per a tothom
i ha esdevingut un privilegi per a pocs.
Segon: culturals.
Els estudiants qualificats per a la educació superior,
no la poden pagar
perquè no és permès:
no és un lloc per a una dona.
Aquesta és la història d'innumerables dones
a l'Àfrica, per exemple,
que no poden accedir a una educació superior
a causa de les barreres culturals.
I ara ve la tercera raó:
La UNESCO ha anunciat que al 2025,
100 milions d'estudiants
no se'ls permetrà accedir a l'educació superior
simplement perquè no hi haurà suficients places
per a tots, per cobrir la demanda.
Faran una prova d'accés,
l'aprovaran,
però, tot i així, encara no tindran accés
perquè no hi haurà places lliures.
Per totes aquestes raons
vaig fundar la University of the People,
sense ànim de lucre, sense matrícula,
grau universitari assegurat,
per donar una alternativa,
per crear una alternativa pels que no en tenen altre,
una alternativa que es podran permetre
i escalable,
una alternativa que trencarà
amb l'actual sistema d'educació,
obrirà les portes a la educació superior
per a tot estudiant qualificat
sense tenir en compte el que guanyi, on visqui,
o el que la societat digui d'ells.
En Patrick, na Debbie i en Wael
són tres exemples
dels 1700 alumnes admesos
de 143 països.
Nosaltres (Aplaudiments) Gràcies.
No necessitem reinventar la roda.
Només vam veure el que no funcionava
i vam utilitzar l'impressionant poder d'internet
per arreglar-ho.
Ens hem proposat establir un model
que reduirà gairebé
el cost total de l'educació superior
i així es com ho vam fer.
Primer: els maons i el morter són cars.
Les universitats tenen despeses
que no tenen les universitat virtuals.
No necessitem cobrar aquestes despeses
als nostres estudiants.
No existeixen.
Tampoc ens hem de preocupar de l'espai.
No hi ha límit de seients
en una universitat virtual.
De fet, ningú ha d'estar dret
al fons de la classe.
Els llibres de text
també són gratuïts.
Ja que utilitzem recursos educatius de codi obert
i la generositat dels professors
que entreguen el seu material
gratuïtament i d'una forma accesible,
no cal que els nostres estudiants comprin llibres de text.
Tot el nostre material és gratuït.
Fins i tot els professors,
la part més cara de qualsevol universitat
és gratis per als nostres estudiants,
n'hi ha més de 3.000,
incloent presidents, vicepresidents,
professors i tutors acadèmics
de les millors universitats com la NYU,
Yale, Berkeley i Oxford,
que venen a ajudar als nostres estudiants.
Finalment, confiem en un mètode en que els estudiants s'ajuden entre ells.
Utilitzem aquest mètode pedagògic
per encoratgar als nostres estudiants de tot el món
a interactuar i estudiar junts
i també per reduir el temps
que necessiten els nostres professors per revisar les feines de classe.
Si internet ens ha fet un poble global,
aquest model pot desenvolupar el futur lideratge.
Veieu com ho hem fet.
Només oferim dos programes:
administració econòmica i ciències informàtiques;
els dos programes
que tenen més demanda mundial,
els dos programes que són els millors
per ajudar als nostres estudiants a trobar feina.
Quan els nostres estudiants són admesos,
se´ls posa en petites classes
d'unes 20 a 30 places per assegurar
que aquells que necessiten atenció personalitzada, la rebin.
A més, cada nou setmanes de curs,
coneixen nous companys,
un grup complert d'estudiants nous
vinguts d'arreu del món.
Cada setmana, quan entren a classe,
és troben les notes de la lliçó de la setmana,
el que han de llegir, els deures
i la pregunta del debat
que és el centre dels nostres estudis.
Cada setmana, cada estudiants
ha de contribuir a la discussió de la classe
i també ha de comentar
la contribució dels altres.
D'aquesta manera, obrim la ment dels nostres estudiants,
desenvolupem un canvi d'actitud positiu
cap a les diferents cultures.
Al final de cada setmana,
els estudiants fan un qüestionari,
entreguen els seus deures,
que els seus companys mateixos avaluen,
amb la supervisió dels seus professors,
reben una nota, i passen a la setmana següent.
Al acabar el curs, fan un examen final
obtenen una nota, i continuen al següent curs.
Hem obert les portes de l'educació superior
per a tots els estudiants qualificats.
Tot estudiant amb un diploma d'institut,
suficient nivell d'anglès i una connexió d'internet
pot estudiar amb nosaltres.
No fem servir audio. No fem servir vídeo.
No cal banda ampla.
Qualsevol estudiant de qualsevol part del món
amb una connexió a internet
pot estudiar amb nosaltres.
La nostra matrícula és gratuita.
L'únic que demanem que paguin els nostres estudiants
és el cost dels exàmens,
100 dòlars per examen.
Un estudiant d'una llicenciatura
que consta de 40 cursos
pagarà 1.000 dòlars a l'any,
4.000 dòlars per tot el grau,
i per aquells que tampoc poden pagar això,
oferim tota una varietat beques.
És la nostra missió que ningú és quedi enrera
per raons econòmiques.
Si arribem a 5.000 estudiants el 2016,
aquest model és econòmicament sostenible.
Cinc anys enrera, era només una visió.
Avui, és una realitat.
El mes passat, vam rebre l'últim
aval acadèmic pel nostre model.
La University of the People està ara plenament acreditada.
(Aplaudiments)
Gràcies
Amb aquesta acreditació,
ara és el moment d' ampliar.
Hem demostrat que el nostre model funciona.
Convido a les universitats, i encara més,
a governs de països en desenvolupament,
a copiar el model
per assegurar que les portes a la educació superior
són totalment obertes.
Arriba una nova era,
una era que serà testimoni
del final del model d'educació superior
com el coneixem avui en dia,
de ser un privilegi de pocs
a esdevenir un dret bàsic,
assequible i accesible per a tothom.
Gràcies.
(Aplaudiments)