צוללני "אריות הים" של הצי הם הטובים ביותר בתחומם.
אבל יש להם בעיה
שמגבילה את יכולתם לבצע את משימותיהם.
המחקר שלנו התמקד בפתרון הבעיה הזאת
והוא הוביל לתגלית בלתי-צפויה
בתחום המחלות הנוירולוגיות והסרטן.
הבעיה נובעת מהציוד הייעודי
שצוללני "אריות הים" משתמשים בו,
כולל נשם החמצן החוזר.
יתרונות הנשם החוזר הן שלא נוצרות בועות,
ולכן הוא שקט מאד
ועוזר ל"אריות הים" לחמוק מגילוי ע"י האויב.
החסרון של הנשם החוזר
הוא שהרמות הגבוהות של החמצן
והלחץ של הסביבה התת-מימית
יוצרות סיכון להתקף מוחי.
ההתקף קורה לאחר התראה מועטה או ללא התראה כלל
ואין שום שיטת הקלה שמונעת את זה.
אז השאלה ששאלנו היא מדוע ההתקפים קורים
ואיך נוכל למנוע אותם.
התשובה לשאלה זו דרשה מימון
ממשרד המחקר של הצי
כדי לפתח מיקרוסקופ
שהותקן בתוך תא היפרבארי,
או תא לחץ גבוה.
התא הזה מסוגל לדמות את הסביבה התת-מימית
ואת הלחץ של הסביבה התת-מימית.
בעזרת הטכנולוגיה הזאת
הוכחנו שכאשר הנוירונים במוח
נחשפים לרמות גבוהות של לחץ וחמצן,
הם עוברים למצב של גריית-יתר.
גריית היתר של המוח
עקב עודפי החמצן והלחץ
גורמת לירידה בחילוף החומרים של האנרגיה במוח.
כשזה קורה,
זה יוצר פוטנציאל להתקף.
התקפי החמצן האלה קורים ללא התראה או בהתראה מועטה,
ואין כל דרך יעילה למנוע אותם.
התקפים עמידים-לתרופות אלה
דומים לאלה של חולי מחלת הנפילה
שסובלים מהתקפים עמידים לתרופות,
וכשמדובר בחולים,
הם יכולים להשתמש בדיאטה מיוחדת כדי למנוע את ההתקפים.
דוגמה אחת של חולה שהשתמש בדיאטה הוא מייק דנסר.
מייק השתמש במגוון של תרופות נגד התקפים,
התרופות גרמו לתופעות-לוואי חמורות
והן לא הצליחו להשתלט על ההתקפים שלו.
לכן, עקב תופעות הלוואי החמורות,
מייק הפסיק להשתמש בכל התרופות נגד התקפים
ואז היה עד לעלייה
בתדירות ההתקפים שלו.
בערך באותה עת מייק גילה
שקיימת התערבות תזונתית
שבה הוא יכול להעזר כדי לשלוט בהתקפים שלו.
כשעשה זאת, הוא גילה ירידה חדה
בתדירות ההתקפים.
אני שמח לבשר שמייק ממשיך עם הדיאטה הזו
כבר 5 שנים,
והוא שולט במחלת הנפילה שלו
מזה 5 שנים, ללא תרופות.
אז מהי הדיאטה הקטוגנית?
בהשוואה לדיאטה רגילה,
הדיאטה הקטוגנית דלה מאד בפחמימות
ומאד עתירת-שומן.
אנשים השתמשו בדיאטה הזו במשך שנים
כדי לווסת את משקל גופם,
להפחית את משקל גופם,
ולשלוט ברמות הגלוקוז בדם או להוריד אותן.
אבל, חשוב מכל,
הוכח שהדיאטה הקטוגנית שולטת בהתקפים,
כשהתרופות אינן עוזרות.
אין ארגון שעשה יותר כדי לחנך את הציבור
לגבי הפוטנציאל הטיפולי של הדיאטה הקטוגנית
מאשר "קרן צ'רלי",
שנוסדה ע"י המפיק ההוליוודי ג'ים אברהמס.
בנו של ג'ים, צ'רלי, סבל מהתקפים.
הם היו מאד חמורים,
ושום כמות של תרופות לא עזרה לו.
אז ג'ים פנה לגישות חלופיות
כדי לשלוט בהתקפים של בנו.
ובמחקר שלו הוא גילה
שנעשה שימוש בדיאטה הקטוגנית
בבית החולים "ג'ונס הופקינס",
וזה היה טיפול שניתן
באופן ייחודי למחלת נפילה של ילדים.
אז ג'ים לקח את צ'רלי לביה"ח "ג'ונס הופקינס"
והם עבדו שם באופן צמוד למדי עם תזונאית,
ובתוך זמן קצר
הם השתלטו על ההתקפים של צ'רלי.
וצ'רלי למעשה החלים ממחלת הנפילה שלו
בביה"ח "ג'ונס הופקינס"
בעזרת הדיאטה הקטוגנית.
כיום צ'רלי כבר לא משתמש בדיאטה הזו,
והוא חופשי מהתקפים.
הדיאטה הקטוגנית יעילה
נגד מגוון בעיות נוירולוגיות
כולל "תסמונת המחסור במעביר גלוקוז סוג 1".
לילדים שסובלים מהמחלה הזאת
אין היכולת להעביר גלוקוז אל המוח,
ומוחותיהם מורעבים לגלוקוז, פשוטו כמשמעו,
וזה יוצר פוטנציאל להתקפים.
ידוע,
שהמוח משתמש בגלוקוז כחומר-דלק עיקרי,
אבל הוא יכול להסתגל במהירות לשימוש בקטונים לצורך אנרגיה.
כלומר, המוח הוא מעין מנוע היברידי, נכון?
הוא משתמש בגלוקוז כחומר הדלק העיקרי,
אבל בזמנים של זמינות מוגבלת של גלוקוז,
המוח יכול מיד להסתגל
למקור הדלק החלופי הזה.
אם כן, אנו מנצלים את יעילות הקטונים בהגנה על המוח
ע"י פיתוח תוספי מזון קטוניים עבור צוללני "אריות הים" של הצי
כנגד התקפי חוסר חמצן.
אז היתרון של התוסף הקטוני
הוא שאפשר לעקוף את הצורך באילוצים תזונתיים
הנחוצים כדי להעלות ולקיים
את רמות הקטונים בדם.
יש לקטונים הרבה יישומים טיפוליים
כי כמעט כל התאים הבריאים בגוף
יכולים לנצל קטונים כדלק וכמקור אנרגיה חלופי.
במפתיע, לתאי סרטן אין היכולת לעבור
משימוש בגלוקוז לשימוש בקטונים כדלק.
כלומר, תאי הסרטן דומים למנועים היברידיים מקולקל.
הם מנצלים כמויות גלוקוז גדולות,
הרבה יותר מאשר תאים רגילים,
ואין להם היכולת לעבור
למקור דלק חלופי.
אז אנו יכולים לומר ש"התמכרות לסוכר"
היא למעשה עקב אכילס של תאי הסרטן.
התצפית הזו עוררה בי מחשבה, במעבדה,
ואני שאלתי, תהיתי,
מדוע הוקדשה תשומת-לב כה קטנה לתזונה
כאמצעי שמנצל את נקודת התורפה הזו של תאי הסרטן.
מסתבר שההתמכרות לסוכר
למעשה נתגלתה כבר לפני 80 שנה ע"י אוטו ורבורג.
אוטו ורבורג ערך ניסויים,
הוא זכה בפרס נובל על הניסויים האלה,
והוכיח שבתאי הסרטן נפגע המטבוליזם, חילוף החומרים
והנזק לחילוף החומרים שלהם
מתבטא בצריכת כמויות גדולות של סוכר.
בזמן האחרון, תומס סיפריד מקולג' בוסטון
עשה בעצם עבודה חלוצית באשרו את הנחתו של ורבורג
ובהוכיחו שהסרטן הוא מחלה מטבולית.
בניסוייו של תום הוא הוכיח
שישנו פגם
מטבולי ייחודי בתאי הסרטן של תלות בגלוקוז,
ושאנו יכולים להתמקד בו
בעזרת מגוון גישות חלופיות ולא-רעילות.
האונקולוגים מתמקדים בחולשה זו של תאי הסרטן,
שהיא צריכת היתר של גלוקוז,
בעזרת משהו שקרוי סריקת פליטת פוזיטרונים של פלואורו-דאוקסי-גלוקוז.
סריקת הפוזיטרונים מראה בפועל
את צריכת היתר של גלוקוז בתאי סרטן
יחסית לרקמות הבריאות שמסביבם.
כך שזה מאפשר דימות של צריכת-יתר של גלוקוז
שמשמשת את האונקולוגים.
אבל כלל לא משתמשים במידע הזה
כדי לנצל את הסרטן לצורך התאמת הטיפול.
צריכת היתר של גלוקוז בתאי סרטן
מאפשרת להם לשגשג ולהתרבות
בסביבה מעוטת-חמצן.
תצפית מעניינת נוספת שגילינו במעבדה
היא שלחצי חמצן גבוהים
למעשה מזיקים לתאי סרטן.
הוכחנו
שכאשר מייצרים לחצי חמצן גבוהים על תאי סרטן
הם מפיקים יותר מדי רדיקלים חמצניים חופשיים,
שפוגעים בקרומית התא.
בהגדלה גבוהה אנו יכולים לראות
גבשושיות על פני השטח של הקרומית
שמעידות על נזק לקרומית.
מה שהכי מעניין הוא שאותה רמת חמצן
שהזיקה לתאי הסרטן
לא היתה רעילה לתאי המוח הבריאים.
תצפיות אלה הניעו אותנו לבחון
את השילוב של הדיאטה הקטוגנית עם חמצן בלחץ גבוה
במודל של סרטן עם גרורות אצל עכברים.
האזורים הזוהרים במסך
מראים את הגדילה וההתפשטות
של תאי גרורות הסרטן.
מחקר זה מוכיח את היעילות הטיפולית
של גישה חדשה, לא-רעילה וחלופית
לשליטה בסרטן.
אז מה שהחל במיזם של "אריות הים" של הצי,
ואחר הוביל לשיטת-הקלה מבטיחה
בהתקפי חמצן
בצורת תוספי תזונה קטוגניים,
הוביל בסופו של דבר לכיוונה
של תגלית לא-צפויה זו.
אז השאלה היא,
האם נוכל להשתלט על הסרטן בשיטות לא-רעילות?
אני מאמין שכן.
ואני שואב עידוד
ממספר חולי התקפים וחולי סרטן
שהשתמשו בשיטות חלופיות אלה
כדי להשתלט על מחלותיהם חשוכות המרפא.
בעתיד, הטיפולים והמניעה במחלות רבות
ייתכן שיסתמכו על חוכמת ימי-קדם של היפוקרטס,
שאמר: "יהיו מזונותיך תרופותיך."
תודה לכם.
[מחיאות כפיים]