Razmišljao sam o razlici između
vrlina u radnoj biografiji i na opelu.
Vrline u radnoj biografiji su one koje navodiš u radnoj biografiji,
to su veštine koje su bitne na tržištu.
Hvalospevi su one vrline
koje se pominju na opelu
i one su dublje: ko ste, u suštini,
kakvi su vaši odnosi sa ljudima,
da li ste hrabri, nežni, pouzdani i dosledni.
Većina nas, uključujući i mene
rekli bi da su osobine u govoru na opelu najvažnije osobine.
Ali po mom mišljenju, da li su te osobine
one o kojima najviše razmišljam? Odgovor je ne.
Tako da sam razmišljao o tom problemu,
i u tome mi je pomogao
rabin, Džozef Solovečik.
On je napisao knjigu "Usamljeni ljudi vere" 1965.
Solovečik je rekao da postoje dve strane naše prirode,
koje je on nazvao Adam I i Adam II.
Adam I je svetovan čovek, ambiciozan
spoljašnja strana naše prirode.
Želi da gradi, stvara, da pravi kompanije,
da stvara inovacije.
Adam II je skromna strana naše prirode.
Adam II ne želi samo da čini dobro, već i da bude dobar,
da duhovno živi
poštuje boga, stvaranje i naše mogućnosti.
Adam I želi da osvoji svet.
Adam II želi da se odazove pozivu i povinuje svetu.
Adam I uživa u uspehu.
Adam II uživa u unutrašnjoj doslednosti i snazi.
Adam I pita kako stvari funkcionišu,
Adam II se pita zašto smo ovde.
Moto Adama I je "uspeh".
Moto Adama II je "ljubav, iskupljenje i povratak".
Solevičik je smatrao da ove dve strane
naše prirode ratuju.
Živimo u neprestanom samosuprotstavljanju,
između spoljašnjeg uspeha i unutrašnjih vrednosti.
A zanimljivo je, rekao bih, kod ove dve strane
naše prirode, što one rade
različitom logikom.
Spoljašnja logika je ekonomska logika:
uloženo dovodi do uspeha, rizik vodi ka profitu.
Unutrašnja strana naše prirode
je moralna logika i često obrnuta logika.
Moraš da daš da bi primio.
Moraš da se predaš nečemu izvan sebe
da bi imao snagu u sebi. Treba da savladaš želju
da bi dobio ono što hoćeš.
Da bi bili ispunjeni, morate da zaboravite na sebe.
Da bi sebe našli, morate da se izgubite.
Živimo u društvu gde se više voli Adam I,
i često zapostavlja Adam II.
Problem je, što te pretvaraju u lukavu životinju koja na život
gleda kao na borbu,
i postanete hladna, proračunata osoba
koja postane neka vrsta mediokriteta,
gde shvatite da ima razlike,
između onoga što želite da budete i onoga što jeste.
Ne zaslužujete onakav posmrtni govor kakav želite, za koji se nadate
da će neko da ga ispriča.
Nemate dubinu ubeđenja.
Nemate emotivni tonalitet.
Nemate posvećenost ciljevima
za koje je potrebno više od života da se ostvari.
Podsetio sam se uobičajenog odgovora tokom istorije
kako izgraditi čvrstog Adama II,
kako produbiti karakter.
Tokom istorije, ljudi su se vraćali
svojim prošlostima,
ponekad posebnim trenucima iz njihovog života,
njihovim detinjstvima
i često um gravitira ka prošlosti,
ka trenutku sramote,
počinjenom grehu, nekom sebičnom činu,
propustima i površnostima,
grehu besa, grehu samosažaljenja,
pokušavajući da ugode drugima i nedostatku hrabrosti.
Adama I čini vaša snaga.
Adama II čini vaša borba sa slabostima.
Pogledajte sebe iznutra, pronaći ćete greh koji ste stalno
ponavljali tokom svog života,
vaš lični greh
iz koga se javljaju ostali
i borite se sa tim grehom i rvite se sa tim grehom,
i iz te borbe, te patnje
izgrađena je dubina vašeg karaktera.
I često nismo naučeni da prepoznajemo
greh u sebi
pa nismo naučeni u ovoj kulturi
ni kako da se borimo sa njim, kako da se
suprotstavimo i kako da se izborimo sa njim.
Živimo u svetu gde je Adam I mentalitet
i u kome ne razumemo Adama II.
Konačno, Rajnhold Nibur
sažeo je tu suprotnost, prisutnost
Adama I i Adama II u životu, sledećim rečima:
"Ništa što je vredno činjenja ne može se postići u jednom životu,
zato nas nada mora spasiti.
Ništa što je istina ili lepo ili dobro
nema smisao u bilo kom neposrednom kontekstu istorije,
zato nas mora spasiti vera.
Ništa što činimo, koliko god dobro bilo, ne može biti ostvareno za sebe;
zato nas mora spasiti ljubav.
Nijedno dobro delo nije dobro iz ugla našeg
prijatelja ili neprijatelja, kao iz našeg ličnog ugla.
Zato nas mora spasiti konačni oblik ljubavi
a to je oproštaj."
Hvala.
(Aplauz)