Så jeg har tænkt over forskellen mellem
dyderne på et CV og dyderne i en mindetale.
CV-dyderne er dem du putter i dit CV,
som er de færdigheder hvorved du sælger dig på markedet.
Dyderne i en mindetale, er dem
som vil blive sagt i en mindetale,
som er dybere: Hvem du dybest set er,
hvad er naturen af dine relationer
er du modig, elskelig, troværdig, sammenhængende?
Og de fleste af os, inklusiv mig selv, vil sige
at dyderne i en mindetale er de vigtigste af dyderne.
Men, i det mindste i mit tilfælde, er de såT dem
jeg tænker mest på? Og svaret er nej.
Jeg har tænkt over det problem,
og en tænker som har hjulpet mig med at tænke over det
er en fyr kaldet Joseph Soloveitchik, som var en rabbiner
der skrev en bog kaldet: "Den ensomme troens mand" i 1965
Soloveitchik sagde at der er to sider af vores natur,
som han kaldte Adam 1 og Adam 2.
Adam 1 er den verdslige, ambitiøse,
udadvendte side af vores natur.
Ham der vil bygge, skabe, danne virksomheder,
skabe innovation.
Adam 2 er den ydmyge side af vores natur.
Adam 2 vil ikke bare gøre det godt, men vil være god,
vil leve et sådant indre liv
som ærer gud, skabelsen og vores muligheder.
Adam 1 ønsker at erobre verdenen.
Adam 2 ønsker at høre et kald og adlyde verdenen.
Adam 1 nyder bedrifter.
Adam 2 nyder indre sammenhæng og styrke.
Adam 1 spørger hvordan tingene fungerer.
Adam 2 spørger hvorfor vi er her.
Adam 1's motto er "succes".
Adam 2's motto er "kærlighed, forløsning og hjemkomst".
Og Soloveitchik argumenterede for, at disse to sider
af vores natur er i krig med hinanden.
Vi lever i en evig selv-konfrontation
mellem den eksterne succes og de indre værdier.
Og den besværlige side, vil jeg mene, af disse
to sider af vores natur er at de arbejder
efter forskellig logikker.
Den eksterne logik er en økonomisk logik:
Input leder til output, risiko leder til gevinst.
Den interne side af vores natur
er en moralsk logik og ofte en omvendt logik.
Du må give for at modtage.
Du må overgive dig til noget udenfor dig selv
for at opnå indre styrke.
Du må erobre begæret for at få hvad du vil have.
For at indfri dig selv, må du glemme dig selv.
For at finde dig selv, må du tabe dig selv.
Vi lever i et samfund som belønner Adam 1,
og ofte negligerer Adam 2.
Og problemet er at det gør dig til et udspekuleret dyr
som betragter livet som et spil,
og du bliver et koldt kalkulerende bæst,
som glider ned i en slags middelmådighed
hvor du opdager at der er en forskel
mellem dit ønskede selv og dit faktiske selv.
Du fortjener ikke den form for mindetale du ønsker,
som du håber at nogen vil give dig.
Du har ikke den dybe overbevisning.
Du har ikke den følelsesmæssige dybde.
Du føler ikke forpligtelse til opgaver
som det vil tage mere end et menneskeliv at udføre.
Jeg blev mindet om et almindeligt svar gennem historien på
hvordan du bygger en solid Adam 2,
hvordan du bygger en dyb karakter.
Igennem historien, er folk gået tilbage
til deres egen fortid,
nogen gange til en dyrebar tid i deres liv,
til deres barndom,
og ofte vil tankerne i fortiden drages mod
til et øjeblik med skam,
en begået synd, en selvisk handling,
en udeladt eller overfladisk handling,
vredens synd, selvmedlidenheds synd
forsøg på at være en spytslikker, mangel på mod.
Adam 1 er bygget på en opbygning af dine styrker.
Adam 2 er bygget på at kæmpe mod dine svagheder.
Du går ind i dig selv, du finder synden
som du har begået igen og igen igennem livet,
din signatursynd
fra hvilken de andre udspringer,
og du kæmper mod den synd og du brydes med den,
og ud af den brydning, den lidelse
bliver karakterens dybde formet.
Og vi er ofte ikke oplært i at genkende
synden i os selv,
og vi er ikke oplært i denne kultur
i hvordan vi skal brydes med den,
hvordan vi konfronterer den og hvordan vi bekæmper den.
Vi lever i en kultur med en Adam 1 mentalitet
og vi er stumme omkring Adam 2.
Til sidst, Reinhold Niebuhr
opsummerede konfrontationen mellem det fuldt levede
Adam 1 liv og Adam 2 liv, på denne måde:
"Intet der er værd at gøre kan opnås i vores levetid,
derfor må vi blive frelst af håb.
Intet der er sandt eller smukt eller godt giver
komplet mening i en umiddelbar historisk sammenhæng.
Derfor må vi blive frelst igennem tro.
Intet vi kan gøre, uanset hvor dydigt, kan blive fuldført alene.
Derfor må vi frelses gennem kærlighed.
Ingen dydig handling er helt så dydig
set fra vor ven eller fjendes synspunkt, som fra vores eget
Derfor må vi frelses af den endelige form for kærlighed,
som er tilgivelse."
Mange tak.
(Bifald)