Tiq Milan: Vårt första samtal var på Facebook,
och det pågick i tre dagar.
(Skratt)
Vi skickade över 3 000 meddelanden fram och tillbaka,
och det var under dessa 72 timmar jag förstod att hon måste bli min fru.
Vi väntade inte någon föreskriven tid innan vi gifte oss;
vi berättade alla sårbara sanningar för varandra direkt.
Jag är en manlig transperson,
vilket betyder att K:et i födelsebeviset borde stått för "Konstigt",
istället för "Kvinna".
(Skratt)
Att gå omkring som kvinna i världen kändes som att gå med grus i skorna.
Det tog bort rytmen ur min gång,
det fick mig ur balans,
det gjorde ont för varje steg jag tog.
Men idag är jag man av eget val
en man av egen design.
Kim Katrin Milan: Jag är en cisperson och queer.
Cisperson betyder att könet jag ansågs tillhöra när jag föddes
fortfarande är och har alltid varit kvinna.
Det gör mig inte naturlig eller normal,
det är bara ett sätt att beskriva de många sätt
som vi existerar på i denna värld.
Och queer är en kulturell term,
men i det här fallet avser det
att jag inte är begränsad till ett kön
när jag väljer partner.
Jag har identifierat mig på olika sätt -
som bisexuell, som lesbisk -
men för mig innefattar queer alla lager
av den jag är och hur jag har älskat.
Jag består av lager, inte delar.
Och för mig
innebar det faktum att han var queer
att jag kunde lita på hans kärlek från första stund.
Som queer- och transpersoner
blir vi ofta uteslutna från sammanhang och traditioner.
Vi skapar platser utanför de konventionella,
inklusive konventioner om tid.
När vi skickade våra 3 000 meddelanden
komprimerade vi tiden;
vi queerade till den;
allt kom upp på bordet...
(Skratt)
...utan att förställa oss alls.
Vilket betydde
att vi kunde ge oss hän åt varandra på ett helt unikt sätt.
Vi får så ofta höra om den "Gyllene regeln";
att vi ska behandla andra som vi själva vill bli behandlade.
Problemet med det
är att man då utgår från att man själv är normen för andra,
och det är vi inte.
Vi måste behandla andra som de vill bli behandlade,
vilket betyder att man måste fråga.
Jag kunde inte utgå från att den kärlek som Tiq behövde
vara samma slags kärlek som jag behövde.
Så jag frågade om allt - om hans rädslor, hans osäkerheter -
och så startade vi där.
TM: Jag visste inte vilken slags kärlek jag behövde.
Jag hade just genomlidit ett år
av avspisning och var helt slut.
Den personen sade utan att blinka
att jag inte var värd dennes kärlek för att jag var en transperson.
Det finns en kultur av kärlekslöshet
som vi skapat kring transpersoner;
man har resonerat, rättfärdigat och ofta stiftat lagar.
Jag var på vippen att acceptera
att jag inte var värd kärlek.
Men Kim sade att jag var hennes ideal,
jag som var helt förkrossad.
(Skratt)
KKM: Han var helt klart mitt ideal.
(Skratt)
På så många sätt.
Båda var poeter, författare, kreativa,
som hållit på länge med ideellt arbete,
och med stora, enorma drömmar om en egen familj i framtiden.
Vi hade mycket gemensamt,
men vi var också väldigt olika.
Jag har flyttat ofta i mitt liv och är lite rotlös,
medan han kommer från en stor familj,
och är helt klart jordnära.
Jag brukar sammanfatta skillnaderna i våra styrkor genom att säga:
"Ge mig trygghet, så ser jag till att du aldrig blir tråkig."
(Skratt)
TM: Vi må ha marginaliserade identiteter, men vi lever inte marginaliserade liv.
Att vara queer och trans handlar om att skapa nya sätt att existera,
om att älska människor som de är,
inte för hur de borde vara.
Kim ber inte om ursäkt för sin femininitet
i en värld som ofta är grym och våldsam
mot kvinnor som är för stolta eller för frigjorda.
Och jag gick inte in i vårt förhållande
med baktanken att hon skulle hjälpa eller serva mig,
utan vara en komplex...
(Skratt)
KKM: Eller hur? Det skulle inte vara rätt.
TM: ... utan en komplex människa
vars femininitet jag inte fick domptera, kontrollera eller kritisera.
Det är hennes briljans,
sättet hon leder med medkänsla,
och att hon aldrig tappar bort sin empati.
Hon har varit min hjälte sedan dag ett.
(Applåder)
KKM: Vårt förhållande har handlat om att ge varandra frihet.
En av de första saker jag frågade
var vilka drömmar han hade kvar att uppfylla,
och hur jag skulle kunna hjälpa till.
Hans dröm om att leva som poet,
att adoptera och uppfostra en familj tillsammans,
att leva ett liv att vara stolt över,
som skulle leva upp till hans mammas otroliga livsgärning.
Och jag uppskattade verkligen att vi kunde börja med den inställningen,
och inte med att fundera ut
hur vi skulle kunna ändra på den andre.
Och jag tror det gjorde att vi växte som personer
på ett helt unikt sätt.
Jag älskar allt med honom;
före operationen, nu och i framtiden.
Det är den kärleken som förde oss samman
innan vi ens sett den andres ansikte.
TM: Min mammas största oro när jag bytte kön
var vem som skulle älska mig för den jag är.
Skulle det faktum att jag var trans på något vis hindra mig
från att få kärlek och leva monogamt
eftersom jag tydligen var född i fel kropp?
Men det är den här typen av tankar som måste stöpas om
för att kunna känna kärlek.
Min kropp förrådde mig aldrig,
och min kropp hade aldrig fel.
Det är detta begränsade sätt att tänka binärt på kön
som sade att jag inte fanns.
Men när vi möttes
älskade hon mig precis som jag var.
Hon lät fingrarna glida över de fula ärren
från operationerna av min överkropp;
ärr som gick från mitten av bröstet hela vägen ut till sidan av överkroppen.
Hon sa att de var minnesmärken över min styrka
och allt jag gick igenom,
och inget att skämmas över.
Så att snabbt be om hennes hand
var det "queeraste" jag kunde göra.
(Skratt)
Det gick stick i stäv mot mer traditionella
typer av kärlek och förhållanden.
Gud skulle inte välsigna giftermål för sådana som oss,
och det var inte meningen att lagen skulle godtaga dem.
KKM: Så den femte maj 2014,
knappt tre månader efter vi träffats första gången online,
hade vi gift oss och stod på trappan till City Hall på Manhattan,
och det var vackert på alla tänkbara vis.
Man kan lugnt säga att vi gjorde om en del traditioner,
men vi behöll en del gamla som fortfarande passade in,
och totalen blev något som fungerade för oss.
Min bukett och bröstbukett bestod faktiskt av vilda blommar från Brooklyn -
vi lade till lite lavendel och salvia för att hålla oss lugna
för vi var så nervösa.
De gjordes av en gullig vän som är medicinkvinna.
Jag ville inte ha en diamantring;
konflikt och det konventionella är inte min grej.
Min ring går i djupaste lila,
som färgen på mitt kronchakrat,
och är besatt med mina månadsstenar.
Det fina med queer är alla alternativ.
Jag behövde inte ta hans efternamn,
ingen förväntade sig det,
men jag gjorde det eftersom jag är min fars oäkting,
en som alltid varit en ursäkt, en hemlighet, en last.
Och det var oerhört befriande
att välja namnet på den man som valt mig.
(Applåder)
TM: Vi berättade för en del av släkten och några goda vänner,
varav många fortfarande var tveksamma när vi avgav våra löften.
Mycket passande lade vi upp våra bröllopsbilder på Facebook,
där vi träffades,
och på Instagram - så klart.
Och vi insåg snart
att vår förening handlade om mer än oss två,
utan även gav hopp till de miljoner HBTQ-personer
som blivit itutade
att familj och äktenskap är oetiskt för sådana som dem -
för oss som sällan får uppleva
kärlek och lycka.
KKM: Och visst,
vi blir marginaliserade för de vi är,
men det ger oss också mod att vara de vi verkligen är.
Att vara queer är vårt kännetecken;
att vara svarta är vår magiska kraft.
Det är tack vare detta
som vi kan vara hoppfulla, öppna, mottagliga och mångfacetterade.
Det är det här som ger och är en sådan otrolig källa till vår styrka.
Att vara queer är en källa till styrkan.
Jag tänker på orden från Brandon Wint från Ottawa:
"Inte queer som i homosexuell; queer som i att inte låta sig definieras.
Queer som i något böljande och gränslöst på samma gång.
Queer som en frihet för konstig för att låta sig erövras.
Queer som i oräddhet för att utforska hur kärlek kan se ut,
och att sträva efter den."
TM: Vi tillhör en grupp människor...
Visst var det bra?
(Skratt)
Vi tillhör en grupp människor som lever precis som de är
längs hela könsspektrumet,
trots ett ständigt hot om våld,
trots pressen som hela tiden är närvarande
för de som lever på sina egna villkor.
Någonstans i världen mördas en transperson var 21:a timme.
I USA har fler transpersoner mördats i år
än någonsin tidigare.
Men det handlar om mycket mer än ett motsatsförhållande
mellan styrka och uthållighet.
Vi bryter ny mark för hur komplex människan kan vara
och där skapas möjlighet till frihet.
KKM: Och det finns inga mallar.
Vi håller på att skapa en värld som vi bokstavligt talat inte sett förut;
släktskap som bygger på kärlek snarare än blodsband,
vägledda av en medkänsla som så få av oss själva fått.
Så många av oss har inte fått kärlek i våra familjer,
blivit förrådda av de vi litat på mest.
Det vi gör är att skapa helt nya sätt att uttrycka kärlek;
som handlar om att ge plats för alla att vara som de är
och inte tvinga in någon i en gammal mall
för vad maskulinitet och femininitet ska vara.
TM: Vi tycker att kärlek och inkluderande
ska vara ett verktyg för revolutionerande förändring.
Det handlar helt enkelt om
att släppa alla förutfattade meningar
om hur någon borde vara -
deras kroppar, deras kön, deras hudfärg.
Om vi tar medvetna steg mot att ta bort djupt rotade fördomar
och istället tilllåter människor att bli självsäkra
och acceptera sig själva
så kommer vi definitivt skapa en bättre värld än den vi föddes i.
(Applåder)
KKM: Vi hoppas lämna avtryck i historien
genom att lämna bevis efter oss om att vi var här.
Vi delar med oss lite om vårt förhållande
så att de som är som vi ska se.
Vi gör det för att visa på vägen framåt,
inte för att själva bli kändisar.
Det vi gör innebär inte att det andra gör är fel,
men det ger en mer komplex bild
av vad kärlek och äktenskap är.
TM: Trots allt det här pratet,
och inspirerandet,
och de möjligheter vi målat upp,
så har vi inte alls varit perfekta.
Vi har fått stanna upp och se oss själva i spegeln.
Och jag såg att jag inte alltid var den bästa på att lyssna,
och att mitt ego ställde sig i vägen för vårt förhållandes utveckling.
Och jag har tvingats tänka igenom mina djupt rotade sexistiska åsikter
om vikten av att även en kvinna ska ha ett bra liv.
Jag har tvingats omvärdera vad det innebär att stå på min frus sida.
KKM: Jag har tvingats påminna mig om en massa saker, jag också.
Vad det betyder att vara hård i sakfrågor
men mjuk mot personen.
När vi förberedde oss för det här hamnade vi i ett stort bråk.
(Skratt)
Av så många olika skäl.
På grund av våra olika värderingar och våra olika livserfarenheter.
Och vi blev båda sårade.
För det vi gör och hur vi älskar ställer oss i skottlinjen.
Men trots att vi bråkade i två dagar...
(Skratt)
... kunde vi hitta tillbaka till varandra
och återigen hänge oss åt varandra och vårt äktenskap.
Och det ledde till några av de mer passionerade delarna
av det vi delar med oss av här idag.
TM: Jag har fått ifrågasätta maskulinitet,
vilket jag tycker händer för sällan.
Jag har fått ifrågasätta maskulinitet;
de berusande privilegier man har som man, de definierar inte mig,
men jag måste ta ansvar för de uttryck de tar sig i mitt liv.
Jag har låtit min fru dra hela det känslomässiga lasset
med att få igång vår kommunikation, eftersom jag hellre drog mig undan.
(Skratt)
Jag slutade ge känslomässigt stöd istället för att visa min egen sårbarhet,
speciellt efter det förkrossande missfall vi drabbades av förra året,
och jag ber om ursäkt för det.
Ibland tillåts vi män slippa ta itu med jobbiga saker.
Därför handlar min resa som transperson om att återuppfinna maskulinitet;
om att skapa en manlighet som inte bygger på makten den för med sig,
på fördelarna man får,
eller den kontroll man tror man får utöva,
som istället åker tandem med femininitet,
guidad av min känsla.
KKM: Alltså...
(Applåder)
Det här har skapat en miljö där min femininitet kunnat blomstra
på ett sätt jag aldrig varit med om innan.
Han känner sig aldrig hotad av min sexualitet,
han har aldrig något emot vad jag har på mig
eller hur jag beter mig.
Jag lagar mat men han städar mycket mer än jag.
Och när vi har bråttom någonstans
och det är massor att göra,
då tar han hand om allt
så att jag får tid att fixa håret och sminka mig.
(Skratt)
Han förstår att det här är min rustning
och han behandlar aldrig femininitet som något oseriöst eller ytligt.
Detta och den han är...
Han får min erfarenhet av könsroller att bli bättre för varje dag.
TM: Jag älskar att se på när hon klär på sig på morgonen.
Att iaktta henne
när hon letar efter något bekvämt och färgglatt och tajt
och säkert.
(Skratt)
Det är jobbigt att se henne förhandla med sig själv
för att hitta något som drar så lite uppmärksamhet till sig som möjligt
men som samtidigt ger uttryck för den färgstarka och sexiga kvinna hon är.
Jag vill inget annat än att hylla hennes skönhet
och allt som gör henne vacker och speciell och fri;
allt från hennes lösnaglar
till hennes kompromisslösa, svarta feminism.
(Applåder)
KKM: Jag älskar dig. TM: Och jag älskar dig.
(Skratt)
KKM: Det har funnits så många queer- och transpersoner här före oss
vars historier vi aldrig kommer få höra.
Vi får hela tiden historien återberättad för oss,
där vi konstigt nog inte ingår.
Och det känns väldigt jobbigt att inte finnas med där.
Att vi lever våra liv öppet
handlar om att ge sådana som oss en plats i historien.
Det ska finnas alternativa förebilder,
och finnas hopp om att kärlek är del av även vårt arv i världen.
TM: Möjligheten som vi utnyttjar
handlar om att omdefiniera tid, kärlek och förhållanden.
Vi skapar en framtid med mångfald.
Vi utvidgar spektrumet för kön och sexualitet,
skapar helt nya jag,
föreställer oss en framtid
där man själv bestämmer kön och inte blir pådyvlad,
och där de vi är, är ett kalejdoskop av möjligheter
som inte begränsas av trångsynthet
som gömmer sig bakom naturvetenskap eller lagar.
(Applåder)
KKM: Men jag ska inte ljuga;
det är väldigt, väldigt jobbigt.
Det är svårt att utsättas för trångsynthet
och ändå vara öppen och le hela tiden.
Det är riktigt jobbigt att utsättas för den orättvisa som finns i världen
och samtidigt tro på att människor kan och vill ändra sig.
Det kräver enormt mycket tro och hängivenhet.
Och förutom det
så kräver ett äktenskap mycket jobb.
(Skratt)
Drivor av smutsiga strumpor på golvet,
fler tråkiga sportprogram än jag någonsin kunnat tro fanns -
(Skratt)
Och bråk som får mig att gråta
när det känns som vi inte talar samma språk.
Men det går inte en dag
då jag inte är tacksam över att vara gift med denne man,
då jag inte är tacksam för möjligheten att ändra på åsikter,
och givande diskussioner,
och skapa en värld där kärlek finns för alla.
Jag tänker på vår förkortning:
LGBTQ2SIA
En till synes aldrig sinande ström av läggningar och grupper,
men också en riktigt stark önskan om att inte lämna någon utanför.
Vi har lärt oss att älska varandra,
och vi har lovat att älska varandra genom könskorrigeringar
och humörsvängningar.
Vi lärde oss detta i chattrum,
på klubbar, på barer och i samlingslokaler.
Vi har lärt oss älska varandra för evigt.
TM & KKM: Tack!
(Applåder)