לעיתים קרובות אומרים שאפשר ללמוד הרבה על בן-אדם
ממבט במדפי הספרים שלו.
מה מדפי הספרים שלי מלמדים עליי?
טוב, כששאלתי את עצמי את השאלה הזו, לפני כמה שנים,
הופתעתי לרעה.
תמיד חשבתי על עצמי כעל אישה
יחסית מתורבתת וקוסמופוליטית.
אך מדפי הספרים שלי שיקפו תמונה אחרת לגמרי.
כמעט כל הכותרים עליהם
נכתבו ע"י סופרים בריטיים או צפון-אמריקאיים,
וכמעט לא היה דבר מתורגם.
גילוי הכתם העיוור התרבותי הגדול הזה בקריאתי
גרם לי לשוק רציני.
וכשחשבתי על זה, זה היה מאוד חבל בעיניי.
ידעתי שאי-שם בוודאי יש סיפורים מדהימים
מאת סופרים אשר כותבים בשפות שאינן אנגלית.
וזה היה נראה לי עצוב מאוד לחשוב שבשל הרגלי הקריאה שלי
לעולם לא אתקל בהם, כנראה.
אז, החלטתי לתכנן לעצמי
קורס אינטנסיבי של קריאה גלובלית.
2012 נועדה להיות שנה בינלאומית במיוחד בבריטניה -
בשנה זו התקיימה אולימפיאדת לונדון.
אז החלטתי לנצל זאת להקצבת פרק הזמן שלי
לנסות ולקרוא רומן, אוסף סיפורים קצרים
או ספר זיכרונות מכל מדינה בתבל.
וכך עשיתי.
זה היה מאוד מלהיב,
ולמדתי כמה דברים מדהימים,
ויצרתי כמה חיבורים נפלאים
שאשמח לשתף אותכם בהם היום.
אך הדבר התחיל בכמה בעיות פרקטיות.
אחרי שהבנתי באיזו מהרשימות השונות למדינות העולם
אשתמש לצורך הפרויקט שלי,
החלטתי ללכת על הרשימה של המדינות המוכרות ע"י האו"ם,
שלה הוספתי את טיוואן,
כך שמספר המדינות שקיבלתי הוא 196.
ואחרי שהבנתי איך אצליח לקרוא
ארבעה ספרים בשבוע ולכתוב עליהם בבלוג שלי,
ובנוסף לעבודה במשך חמישה ימים בשבוע,
הייתי צריכה להכיר בזה שאולי לא אצליח להשיג
ספרים באנגלית מכל מדינה.
רק ארבעה אחוזים וחצי בערך מהיצירות הספרותיות שמפורסמות
מדי שנה בבריטניה הן מתורגמות,
והמספרים דומים בהרבה מהמדינות דוברות האנגלית.
למרות שהשיעור של ספרים מתורגמים שמפורסמים
בהרבה מדינות אחרות גבוה בהרבה.
4.5 אחוז זה ממש מעט להתחיל איתו,
אבל מה שהמספרים לא אומרים לכם
זה שהרבה מהספרים האלו יבואו ממדינות
עם רשתות הוצאה לאור חזקות
והרבה מהמומחים בתעשיה מוכנים לצאת ולמכור את הכותרים האלו
למוציאים לאור באנגלית.
אז, לדוגמה, למרות שיותר מ 100 ספרים מתורגמים מצרפתית
ומפורסמים באנגליה כל שנה,
רובם יגיעו ממדינות כמו צרפת ושוויץ.
אפריקה דוברת הצרפתית, מצד שני,
כמעט לעולם לא תקבל דריסת רגל.
החלק הטוב הוא שיש למעשה די הרבה אומות
שאולי יש להם מעט או בכלל אין ספרות זמינה כלכלית
באנגלית.
הספרים שלהם נשארים בלתי נראים לקוראים
של השפה הכי מפורסמת בעולם.
אבל כשזה מגיע לעולם הקורא,
האתגר הכי גדול מכולם בשבילי
היה העובדה שלא ידעתי איפה להתחיל.
מאחר וביליתי את חיי בקריאת כמעט רק ספרים
בריטיים וצפון אמריקאים,
לא היה לי מושג איך להצליח למקר ולמצוא סיפורים
ולבחור אותם מהרבה משאר העולם.
לא יכולתי להגיד לכם איך למצוא סיפור מסוואזילנד.
לא הייתי מזהה נובלה טובה מנמיביה.
אי אפשר היה להסתיר את זה --
הייתי קסנופובית חסרת ידע ספרותי.
אז איך הייתי מצליחה לקרוא את העולם?
הייתי צריכה לבקש עזרה.
אז באוקטובר 2011, רשמתי את הבלוג שלי.
ayearofreadingtheworld.com,
והעלתי בקשה קצרה ברשת.
הסברתי מי אני,
כמה צרה הקריאה שלי היתה,
וביקשתי מכל מי שאכפת לו
להשאיר הודעה שמציעה לי מה לקרוא
מחלקים אחרים של העולם.
עכשיו, לא היה לי מושג אם מישהו יתעניין,
אבל תוך כמה שעות מהפוסט שלי ברשת,
אנשים התחילו להתקשר.
בהתחלה, זה היה חברים וקולגות.
אז זה היה חברים של חברים.
וממש במהרה, זה היה זרים.
ארבעה ימים אחרי ששמתי את הבקשה ברשת,
קיבלתי הודעה מאישה שנקראה רפידה בקואלה לומפור.
היא אמרה שהיא אהבה איך הפרוייקט שלי נשמע,
האם היא תוכל ללכת לחנות הספרים דוברת האנגלית שלה
ולבחור את הספר המלזי שלי ולשלוח לי אותו?
הסכמתי בהתלהבות,
וכמה שבועות מאוחר יותר,
חבילה הגיעה שמכילה לא אחד, אלא שני ספרים --
הבחירה של ראפידה ממלזיה,
וספר מסינגפור שהיא גם בחרה בשבילי.
עכשיו, באותו זמן, נדהמתי
שזרה במרחק של יותר מ 9,600 קילומטר
תלך לכאלה מרחקים כדי לעזור למישהי
שהיא כנראה לעולם לא תפגוש.
אבל הנחמדות של רפידה הוכחה כתבנית במשך השנה.
שוב ושוב, אנשים השתדלו למצוא דרכים לעזור לי.
כמה יצאו לחקר בשבילי,
ואחרים עשו מעקפים בחופשות ונסיעות עסקים
כדי ללכת לחנויות ספרים בשבילי.
מסתבר, שאם אתם רוצים לקרוא את העולם,
אם אתם רוצים להכנס לזה בראש פתוח,
העולם יעזור לכם.
כשזה מגיע למדינות
עם מעט או בכלל ללא ספרות זמינה באנגלית,
אנשים הלכו אפילו יותר רחוק.
ספרים הרבה פעמים הגיעו ממקורות מפתיעים.
הספר שנשלח אלי מפנמה, לדוגמה, הגיע דרך שיחה
שהיתה לי עם תעלת פנמה בטוויטר.
כן, לתעלת פנמה יש חשבון טוויטר.
וכשצייצתי לה בנוגע לפרוייקט שלי,
היא הציעה שאולי כדאי שאני אנסה להשיג את היצירה
של הסופר הפנמי חואן דייויד מורגן.
גיליתי את האתר של מורגן ושלחתי לו הודעה,
שאלתי אם אחת מהנובלות שלו בספרדית
תורגמה לאנגלית.
והוא אמר ששום דבר לא פורסם,
אבל כן היה לו תרגום שלא פורסם
של הנובלה שלו "הסוס הזהוב."
הוא שלח לי אותו במייל,
ואפשר לי להפוך לאחד האנשים אי פעם
שקראו את הספר באנגלית.
מורגן ממש לא היה הסופר היחיד
לחלוק את העבודה שלו איתי בדרך זו.
משבדיה לפלאו,
כותבים ומתרגמים שלחו לי ספרים שפורסמו עצמאית
וכתבים של ספרים שלא פורסמו
שלא נבחרו על ידי הוצאות לאור דוברות אנגלית
או שלא היו זמינים יותר,
ונתנו לי הצצה יחודית לכמה עולמות דמיוניים יוצאי דופן.
קראתי לדוגמה,
על המלך הדרום אפריקאי נגונגוננאנה, שהוביל את ההתנגדות
נגד הפורטוגזים במאה ה 19;
ועל טכסי נישואים בכפר מרוחק
על חופי הים הכספי בטורקמניסטאן.
פגשתי את התשובה של כווית לבריג'יט ג'ונס.
(צחוק)
וקראתי על אורגיה בעץ באנגולה.
אבל אולי הדוגמה הכי מדהימה
של כמה אנשים היו מוכנים להתאמץ
כדי לעזור לי לקרוא את העולם,
הגיעה לקראת סוף המסע שלי,
כשניסיתי להשיג ספר מאומת האי דובר הפורטוגזית הזעיר
האפריקאי של סאן טומה ופרינסיפה.
עכשיו, כשבילינו מספר חודשים בלנסות כל מה שיכולתי לחשוב עליו כדי למצוא
ספר שתורגם לאנגלית מהאומה,
זה נראה כאילו שאופציה היחידה שנשארה לי
היתה לראות אם אני אוכל לדאוג שמשהו יתורגם בשבילי מהתחלה.
עכשיו, פקפקתי מאוד
אם מישהו ירצה לעזור לי עם זה.
ולוותר על הזמן שלהם למשהו כזה.
אבל, תוך שבוע מהרגע שפרסמתי את הקריאה שלי בטוויטר ופייסבוק
לדוברי פורטוגזית,
היו לי יותר אנשים משיכולתי לערב בפרוייקט,
כולל מרגרט ג'ול קוסטה, מובילה בתחום שלה,
שתרגמה את העבודות של זוכה פרס הנובל חוזה סאראמאגו.
עם תשעה מתנדבים מוכנים,
הצלחתי למצוא ספר של סופר מסן טומאו
שיכולתי לקנות מספיק עותקים שלו ברשת.
הנה אחד מהם.
ושלחתי עותק לכל אחד מהמתנדבים שלי.
כל אחד לקח זוג סיפורים קצרים מהאוסף,
דבקו במילה שלהם, שלחו לי את התרגומים חזרה אלי,
ותוך שישה שבועות, היה לי את כל הספר מוכן לקריאה.
במקרה הזה, כמו שגיליתי כל כך הרבה פעמים במהלך שנת הקריאה שלי את העולם,
חוסר הידיעה שלי והפתיחות בנוגע למגבלות שלי
הפכו להזדמנות גדולה.
כשזה הגיע לסן טומא ופרינסיפה,
זו היתה הזדמנות לא רק ללמוד משהו חדש
ולגלות אוסף חדש של סיפורים,
אלא גם לחבר קבוצה של אנשים
ולאפשר מאמץ יצירתי משותף.
החולשה שלי הפכה לחוזקה של הפרוייקט.
הספרים שקראתי באותה שנה פתחו את עיניי להרבה דברים.
כמו שאלה שנהנים לקרוא ידעו,
לספרים יש כוח יוצא דופן להוציא אתכם מעצמכם
ולתוך המוח של מישהו אחר,
אז, לפחות למעט זמן,
אתם מביטים בעולם דרך עיניים שונות.
זו יכולה להיות חוויה לא נוחה,
בעיקר אם אתם קוראים ספר
מתרבות שאולי יש לה ערכים די שונים משלכם.
אבל זה יכול להיות גם מאוד מאיר.
להאבק עם רעיונות לא מוכרים יכול לעזור לכם להבהיר את החשיבה שלכם.
וזה יכול גם להראות נקודות עיוורות
בדרך בה אולי הסתכלתם על העולם.
כשהסתכלתי חזרה על הרבה מהספרות האנגלית
שאיתה גדלתי, לדוגמה,
התחלתי לראות כמה צרים הרבה ממנה היתה,
יחסית לעושר שיש לעולם להציע.
וכשהדפים התהפכו,
משהו אחר התחיל להתרחש.
לאט לאט,
הרשימה הארוכה הזו של מדינות שאיתה התחלתי את השנה, השתנתה
מרשימה די יבשה של שמות מקומות
לישויות חיות ונושמות.
עכשיו, אני לא רוצה להציע שזה בכלל אפשרי
להגיע לתמונה מלאה של מדינה פשוט על ידי קריאת ספר אחד.
אבל באופן מצטבר, הסיפורים שקראתי בשנה ההיא
עשו אותי יותר חיה מאי פעם לפני כן
לעושר, הגיוון והמורכבות של הפלנטה יוצאת הדופן.
זו היתה המחשבה שסיפורי העולם
והאנשים שהתאמצו כל כך לעזור לי לקרוא אותם
הפכו את זה לאמיתי בשבילי.
בימים אלה, כשאני מביטה במדפי הספרים שלי
או שוקלת את העבודות על הקורא האלקטרוני שלי,
הם מספרים סיפור די שונה.
זה הסיפור של הכוח שיש לספרים לחבר אותנו
לרוחב מחיצות פוליטיות, גאוגרפיות, תרבותיות, חברתיות ודתיות.
זה הסיפור של הפוטנציאל שיש לאנשים שמתחילים לעבוד יחד.
וזו עדות
לזמנים יוצאי הדופן שאנחנו חיים בהם, תודות לאינטרנט,
זה קל יותר מבעבר
לזר לחלוק סיפור, השקפת עולם, ספר
עם מישהו שהיא אולי מעולם לא פגשה, בצד השני של הפלנטה.
אני מקווה שזה סיפור שאני קוראת לעוד הרבה שנים לבוא.
ואני מקווה שהרבה יותר אנשים יצטרפו אלי.
אם כולנו נקרא יותר לרוחב, יהיו יותר תמריצים
למוציאים לאור לתרגם יותר ספרים,
וכולנו נהיה עשירים יותר מזה.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)