Říká se, že se o člověku hodně dozvíte
pohledem do jeho knihovny.
Co moje knihovna vypovídá o mně?
Když jsem se sama sebe zeptala před lety,
přišla jsem na alarmující objev.
Považovala jsem se za kulturního,
kosmopolitního člověka.
Ale moje knihovna vypovídala něco jiného.
Většina titulů byla britských
nebo severoamerických autorů
a téměř nic z překladů.
Objev tohoto kulturního slepého místa
byl šokující.
Přišlo mi to jako velká škoda.
Věděla jsem, že existují úžasné příběhy
spisovatelů jiných řečí.
Přišlo mi velmi smutné, že díky mým
čtecím návykům je nikdy nepoznám.
Tak jsem si předepsala
intenzivní kurz globálního čtení.
Rok 2012 byl mezinárodním rokem pro Británii,
rok Londýnské olympiády.
Rozhodla jsem se jej využít jako svůj časový rámec
pro přečtení novely, sbírky povídek
nebo pamětí z každé země na světě.
A to jsem taky udělala.
Bylo to velmi vzrušující,
dozvěděla jsem se pozoruhodné věci
a navázala nádherné kontakty,
které s vámi chci dnes sdílet.
Ale začalo to praktickými problémy.
Po projití různých seznamů zemí světa
pro svůj projekt
jsem skončila se seznamem států uznaných Spojenými národy, ke kterým
jsem přidala Taiwan,
což znamenalo 196 zemí.
A potom, co jsem si ujasnila, jak přečíst čtyři knihy týdně,
psát o tom blog
a pracovat pět dní v týdnu,
jsem čelila faktu, že nemusím být schopná
získat knihy z každé země v angličtině.
Pouze okolo 4,5 % děl publikovaných
ročně v UK jsou překlady
a podobně je to u všech anglicky mluvících zemí.
Ačkoli poměr přeložených knih
je u ostatních zemí mnohem vyšší.
4,5 % je už tak dost málo,
ale neukáže vám to, že mnoho
z těch knih je ze zemí
se silnou sítí vydavatelství
a profesionály na prodávání titulů
anglickým vydavatelům.
Například, okolo 100 knih ročně je přeloženo
z francouzštiny a publikováno v Anglii.
Většina z nich je ze zemí jako Francie nebo Švýcarsko,
naopak francouzsky hovořící Afrika
se málokdy prosadí.
Závěr je, že je celkem dost národů,
které mají málo nebo žádnou komerčně dostupnou
literaturu v angličtině.
Jejich knihy jsou neviditelné pro čtenáře
nejvíce vydávaného jazyka.
Ale když přišlo na přečtení světa,
největší výzvou pro mne bylo,
kde vlastně začít.
Díky čtení skoro výhradně britských
a severoamerických knih
jsem netušila, kde hledat a odkud
vybírat příběhy ze zbytku světa.
Netušila jsem, jak nalézt příběh ze Svazijska.
Neznala jsem dobrý román z Namibie.
Nešlo to skrýt -
byla jsem bezradný literární xenofob.
Jak jsem tedy měla přečíst celý svět?
Musela jsem požádat o pomoc.
V říjnu 2011 jsem si zaregistrovala blog
ayearofreadingtheworld.com
a napsala jsem online krátkou výzvu.
Vysvětlila jsem, kdo jsem,
jak omezené bylo mé čtení
a požádala jsem, aby
mi zájemci nechali zprávu s tipem, co si mohu přečíst
z jiných částí planety.
Neměla jsem potuchy, jestli to bude někoho zajímat,
ale po pár hodinách
se začali lidé ozývat.
Nejprve přátelé a kolegové.
Pak přátelé přátel.
A brzy cizí lidé.
Čtyři dny poté
jsem obdržela zprávu od Rafidah z Kuala Lumpuru.
Řekla, že si zamilovala můj projekt,
jestli by mohla jít do knihkupectví,
vybrat a poslat mi malajskou knihu?
Já nadšeně přijala
a pár týdnů později
dorazil balíček obsahující ne jednu, ale dvě knihy -
Rafidahinu volbu pro Malajsii
a knihu ze Singapuru, kterou pro mne také vybrala.
Byla jsem tehdy ohromena, že cizinec
vzdálený 6 tis. mil
vynaložil takovou námahu, aby pomohl
někomu, koho ani nikdy nepotká.
Laskavost Rafidah byla vzorcem celého roku.
Lidé mi vycházeli opakovaně vstříc.
Někteří mi pomohli s průzkumem,
jiní si kvůli mně zajeli o prázdninách nebo při služebních cestách
do knihkupectví.
Ukázalo se, že pokud chcete přečíst svět,
pokud jej chcete potkat s otevřenou myslí,
svět vám pomůže.
Když došlo na země
s minimem komerčně dostupné literatury v angličtině,
lidé mi vyšli vstříc ještě více.
Knihy často přicházely z překvapivých zdrojů.
Má kniha pro Panamu, například, vzešla z konverzace
s Panamským průplavem na Twitteru.
Ano, Panamský průplav má účet na Twitteru.
A když jsem jim napsala o svém projektu,
navrhli, abych si zkusila obstarat dílo
panamského autora Juana Davida Morgana.
Našla jsem Morganovu stránku a poslala mu dotaz,
zda některé z jeho novel ve španělštině
byly přeloženy do angličtiny.
Odpověděl, že nic nebylo publikováno,
ale že má nepublikovaný překlad
románu "Zlatý kůň".
Poslal mi jej e-mailem,
abych si jej jako jedna z prvních
přečetla v angličtině.
Morgan nebyl jediný autor, který
se mnou takto sdílel svou tvorbu.
Od Švédska po Palau,
spisovatelé a překladatelé mi zasílali své knihy
a nepublikované rukopisy,
které nebyly vybrány anglofonními vydavateli
nebo již nebyly k sehnání,
dávajíce mi privilegium nahlédnout do pozoruhodných imaginárních světů.
Četla jsem například
o jihoafrickém králi Ngungunhane, který vedl hnutí odporu
proti Portugalcům v 19. století;
a o svatebních rituálech vzdálené vesnice
na březích Kaspického moře v Turkmenistánu.
Našla jsem kuwajtskou verzi Bridget Jonesové.
(smích)
Četla jsem o orgiích na stromě v Angole.
Snad nejúžasnější ukázka toho,
jak mi byli lidé ochotni vyjít vstříc
a umožnit přečíst svět,
přišel na závěr mé cesty,
když jsem hledala knihu z malého, portugalsky hovořícího
afrického ostrova Svatý Tomáš a Princův ostrov.
Po několika měsících hledání
knihy přeložené do angličtiny z této země,
jako jediná možnost zbývalo
nechat si něco přeložit.
Pochybovala jsem, že
by mi chtěl někdo pomoci a
vzdát se svého času kvůli něčemu takovému.
Do týdne od výzvy na Twitteru a Facebooku
pro portugalsky hovořící lidi,
se ozvalo více lidí, než kolik bylo potřeba,
a to včetně Margaret Jull Costy,
překladatelky nositele Nobelovy ceny José Saramaga.
S mými devíti dobrovolníky
jsme nalezli knihu ze Svatého Tomáše,
kterou jsem mohla pořídit online v dosti výtiscích.
Zde je jeden z nich.
A každému jsem jednu poslala.
Každý si vzal pár povídek ze sbírky,
dostáli svému slovu a poslali mi zpět své překlady.
Za šest týdnů jsem měla celou knihu.
A jak se mi několikrát za ten rok potvrdilo,
má nevědomost a otevřenost o svých limitech
se stala velkou příležitostí.
V případě Svatého Tomáše a Princova ostrova
to byla šance nejenom se naučit něco nového
a objevit novou sbírku povídek,
ale i dát dohromady skupinu lidí
a společně něco vytvořit.
Má slabina se stala silnou stránkou projektu.
Knihy, které jsem přečetla, mi otevřely oči.
Jak ví ti, co rádi čtou,
knihy mají mimořádnou sílu nás přenést
do světa někoho jiného,
takže se aspoň na chvilku
díváte na svět jinýma očima.
To může být nepříjemná zkušenost,
hlavně když čtete knihu
z jiné kultury, s odlišnými hodnotami.
Ale taky to může být velmi poučné.
Při střetu s neznámými myšlenkami si tříbíte vlastní myšlení.
Také vám to ukáže slepá místa
ve vašem vnímání světa.
Když jsem se zpětně podívala na anglickou literaturu,
se kterou jsem vyrůstala,
uviděla jsem, jak je ve srovnání
s bohatstvím, které svět nabízí, omezená.
V průběhu čtení
se ale ukázalo i něco jiného.
Krok po kroku se
dlouhý seznam zemí měnil
ze suchého, akademického seznamu jmen
na žijící, dýchající entity.
Netvrdím, že je možné získat ucelený přehled
o zemi přečtením jedné knihy.
V souhrnu mi ale ty přečtené příběhy
ukázaly bohatost, různorodost
a komplexnost naší úžasné planety.
Jakoby ty příběhy
a lidé, kteří mi tak obětavě pomáhali
je pro mne udělali reálnými.
Dnes, když se podívám na svou knihovnu
nebo na svou čtečku,
vypráví docela jiný příběh.
Příběh o moci knih nás spojovat napříč
politickými, geografickými, kulturními, sociálními a náboženskými propastmi.
Příběh o potenciálu lidské spolupráce.
A je to důkaz
o výjimečnosti doby, ve které žijeme, kdy je díky Internetu,
snazší než kdykoli dříve,
pro cizince sdílet příběh, pohled na svět, knihu
s někým, koho nikdy nepotkal, na druhém konci planety.
Doufám, že je to příběh, který budu číst i v dalších letech.
A doufám, že se ke mně mnoho lidí připojí.
Pokud budeme více číst, bude to podnětem pro
vydavatele překládat více knih,
a my budeme o to bohatší.
Děkuji vám.
(potlesk)