Vivim en un món canviant.
Grans migracions humanes, noves megaciutats,
amb gratacels que s'enlairen
i immensos suburbis.
Un apetit insaciable de combustibles i aliments,
canvi climàtic impredictible
tot això en un món on la població encara creix.
Ens hem de preocupar?
Ens hem d'espantar?
Com trobar-hi el sentit?
7000 milions de persones habiten el planeta... no és meravellós?
Però quan alguns pensen en el futur, s'angoixen!
Altres s'estimen més no pensar-hi.
Però aquesta nit us explicaré la realitat de les coses.
Em dic Hans Rosling, sóc un estadístic que...
NO, NO, NO... no desconnecteu!
Perquè amb dades de tots els països us mostraré el món d'una forma nova.
Us explicaré com canvia la població mundial
i què ens diuen les dades actuals sobre el futur del món.
Sens dubte ens enfrontem a grans reptes
però el futur podria no ser tan trist.
La humanitat va fent millor del que creieu!
No tingueu por!
La Veritat sobre la Població
amb el professor Hans Rosling
Nadons...
són una benedicció.
Però per molts la població creix sense control.
Alguns parlen d'una bomba de població!
Tenen raó?
Veiam l'estat actual de la població, i com hi hem arribat.
Us explicaré una història sobre tots els que han viscut fins ara...
Almenys durant els darrers 1000 anys
Som-hi.
Aquí tenim dos eixos.
Aquí el temps en anys, aquí la població en milers de milions.
L'any 10.000 aC neix l'agricultura, els arqueòlegs calculen
que la població mundial era de només 10 milions.
Imagineu: 10 milions! És com Suècia avui dia!
Un món només de suecs!
Passava el temps, més grangers, aliments, persones... i els grans imperis.
Egipte, China, India... finalment Europa!
I la població creixia, però molt lentament.
I m'aturo aquí, a l'any 1800.
Perquè el 1800 la població va arribar a 1000 milions.
Imagineu... Durant mil·lennis, la població creixia a ritme molt lent.
Però el 1800, amb la revolució industrial, el creixement es va accelerar.
En poc més de 100 anys, va arribar als 2000 milions.
I quan jo anava a l'escola, van ser 3000 milions.
I molta gent dubtava que el planeta ho aguantés. Experts fins i tot.
Però va passar això...
Vam ser 4... 5... 6... 7000 milions!
Imagineu... Més de la meitat s'ha afegit durant la meva vida.
I el nombre encara creix.
El creixement, darrerament, es concentra a Àsia.
Com aquí, a Bangladesh... on la població s'ha triplicat des que jo vaig néixer.
De 50 milions han passat a més de 150.
És un dels països més densament poblats.
Uns 15 milions viuen a la capital, Dhaka.
La gent aquí, a la ciutat i al camp, es preocupa per la mida de les famílies.
Però està naixent un nou Bangladesh...
Com la família Khan. La mare Taslima, les filles Tanjina i la petita Sadia
i el pare Hannan.
Les dones triguen molt a preparar-se, els homes no tant.
Si t'ho anaves a treure amb les mans, per què t'ho posaves?
Taslima i Hannan provenen de famílies nombroses.
Però han decidit tenir només dos fills.
A Bangladesh ho sents a tot arreu
"No més de dos fills - un millor encara!"
Tinc sort de tenir només dos fills
Amb més no ho podria pagar
Amb dos fills, puc comprar el que vulguin
Tinc les butxaques buides!
Fomen part d'un canvi cultural que els allunya de tenir molts fills.
I per Taslima, és també una feina.
Treballa pel servei estatal de Planificació Familiar
que dóna feina a dones com ella a totes les poblacions.
Va casa per casa, per ajudar a tenir famílies més petites.
Quan et va venir la regla?
Va ser el dia 22
I no fas servir anticonceptius?
I si et quedes embarassada?
Em costa quedar-me en estat
Però ja tens dos nens
No tinc temps d'anar al metge
Taslima ofereix consell, suport moral, i el més important,
anticonceptius variats.
Ja tens tres filles, segur que vols més fills?
És cosa del pare
Tu ets la que pareix, per què és cosa d'ell?
Tu has de passar els dolors, no ell
Qui passa els dolors?
Jo els passo, però ell vol un noi, què puc fer jo?
Això és la píndola, pren-la quan et comenci la regla
Costa connectar amb elles quan tenen poca educació
Però a poc a poc estem propagant el missatge
¿Se n'estan sortint Taslima i Bangladesh, en baixar la taxa de fertilitat?
Aquest és el nombre de fills per dona.
A Suècia vam crear la Fundació Gapminder
per presentar dades mundials d'una forma fàcil d'entendre.
Així que us puc mostrar què ha passat a Bangladesh
A l'eix horitzontal, fills per dona.
Des de 1 fins a 2... 7 i 8.
L'eix vertical és l'esperança de vida,
quants anys esperem que un nadó visqui.
Des de 30 fins 90.
Ara... comencem l'any 1972
Va ser el primer any sencer d'independència a Bangladesh
Aquell any, Bangladesh era allà
I tenien de mitjana 7 fills per dona
L'esperança de vida no arribava als 50.
Què va passar després de la independència?
S'ha allargat la vida a Bangladesh? Tenen ara menys fills?
Mireu les dades. Engego Bangladesh
Doncs sí, la vida s'allarga, i hi ha menys nens... 6... 5...
vida més llarga... 4... 3...
i han baixat fins a 2,2 fills. L'esperança de vida és de 70 anys.
És sorprenent! En 40 anys, Bangladesh ha baixat
de 7 a 6... 5... 4... 3... 2
Ha passat un miracle a Bangladesh!
Però és només a Bangladesh? Us ensenyaré les dades mundials.
Anirem 50 anys enrere, al 1963.
Aquest són tots els països.
Els verds són Amèrica. Els grocs Europa.
Els blaus Àfrica. Vermells Àsia, amb Austràlia i Nova Zelanda.
La mida del cercle correspon a la població.
Les dues grans són la Xina i l'Índia. Bangladesh va al darrere.
L'any 1963 de mitjana hi havia 5 fills per dona.
Però el món estava dividit...
Als països rics, famílies petites i vides llargues.
Als països pobres, famílies grans i vides curtes.
Pocs països es trobaven enmig.
Però mireu què va passar.
Engego el món!
Som-hi...
La Xina, el cercle gran, millora la salut
I comencen la planificació familiar, van cap a famílies petites.
El cercle verd, Mexico, també hi va!
Aquest és Brazil, també verd.
I ara l'Índia. Els vermells són països asiàtics.
A l'Àfrica encara molts fills per dona.
Bangladesh avantatja l'Índia en famílies petites.
Quasi tots els països van cap aquí, l'Àfrica ja comença.
Oooh! El terratrèmol a Haití!
Ara tothom acaba aquí. Quin canvi!
Avui, la mitjana mundial és de 2,5 fills
Fa 50 anys era de 5.
El món canvia: els fills nascuts per dona han passat de 5 a 2,5
I continua baixant... Quin canvi més gran!
La gent creu que països com Bangladesh són una bomba de població.
No poden estar més equivocats.
Per mi, professionals com la Taslima,
que han portat els seus països des d'aquí... fins allà... en dècades
amb millor salut i famílies petites, són els herois del nostre temps!
És un canvi extraordinari.
Ja no vivim en un món dividit.
Però què sap la gent d'aquest gran canvi?
A Gapminder també investiguem el que la gent sap del món.
La primera enquesta va ser a Suècia. Els resultats van ser depriments!
La segona a Gran Bretanya. Els britànics van tenir un Imperi.
Pensàvem que estarien ben informats.
Primera pregunta: quants fills tenen les dones de Bangladesh?
Hi havia quatre opcions: 2,5 / 3,5 / 4,5 / 5,5
Aquest és el resultat de l'enquesta britànica.
Ja sabeu la resposta: són 2,5
Només el 12% dels britànics van encertar.
Vam pensar, la gent amb pocs estudis deu empitjorar el resultat.
Vam mirar només les respostes dels universitaris.
I són aquests.
Encara són pitjors!
Saben els britànics poca cosa del món?
No, no!
Què passa si preguntem a uns ximpanzès?
Cada resposta seria un plàtan, i ells n'escullen un.
Aquest hauria estat el resultat.
Òbviament, els ximpanzès no saben res de Bangladesh.
Però per pur atzar, encerten el doble que els britànics.
Més de la meitat dels britànics responen 4,5 o més.
El problema no és desconeixement, sinó prejudicis.
Els britànics no poden ni imaginar
que a Bangladesh tinguin 2,5 fills. I ja han baixat a 2,2
Això és el que no saben: Taslima i família són la norma allà.
I no sols allà, sinó a tot el món. Brazil, 2 fills per família.
Vietnam, 2 fills per família
També a l'Índia, el més freqüent són 2 fills per família.
I a l'Àfrica, a una gran ciutat com Addis Abeba,
hi ha menys de 2 fills per dona.
Poden ser musulmans, budistes, hindus, cristians...
No hi ha religió, cultura o continent incompatibles
amb famílies de 2 fills.
El canvi de famílies grans a famílies de dos fills
és de les coses més importants que han passat durant la meva vida.
No té precedents a la història humana!
Tornem a ser a Bangladesh.
Busquem les raons d'aquest canvi cap a famílies petites.
Gairebé totes les nenes com Tanjina (15 anys) van a l'escola
El govern paga les famílies perquè les nenes facin la secundària.
A l'escola de la Tanjina hi ha més noies que nois.
Quin tipus de família és aquest?
Una família gran!
Els faltarà menjar?
L'objectiu de la lliçó és ben clar.
Quin tipus de família és aquest?
Passaran dificultats?
No!
L'educació és efectiva i les dones tenen noves oportunitats.
Malgrat les desigualtats, hi ha més feines i Tanjina té plans
M'agrada anar a l'escola
Als temps de ma mare, solien casar-se joves
No podien estudiar
Però ara podem aspirar a ser metgesses o enginyeres
Les noies veuen com les coses poden ser diferents.
No m'imagino com et vas casar als 17
No em veig casant-me d'aquí dos anys
És impossible
No en sabiem més abans
Però la gent ara està més preparada
A quina edat vols casar-te?
Vint-i-cinc
Acabaré els estudis i trobaré feina
Em faré metgessa i em casaré després
Ets molt intel·ligent!
És meravellós veure la Taslima esperançada en un gran futur per les seves filles.
Però hi ha una transformació essencial darrere el canvi a Bangladesh
Una gran millora de la supervivència infantil.
És Ramadà, el mes musulmà pel dejuni i la reflexió.
En Hannan ajuda els pares amb el cementiri familiar
Premeu el terra amb les mans
Tres germans d'en Hannan van morir ben petits. Són aquí enterrats.
Van morir de xarampió
Vam plorar tant, era molt trist
No teníem metges, si no els haurien curat
Un podia haver viscut
Com ho puc oblidar? Els recordaré mentre visqui
Quan els pares del Hannan eren joves,
Un de cada cinc nens moria abans dels 5 anys.
Les famílies vivien amb por de perdre un o més fills.
Continuaves tenint més fills
I si un moria, et quedaven els altres
Així és com anava
No pensàvem si eren massa fills, o quin futur tenien
En poques dècades ha millorat molt la salut, sobretot la dels nens.
Vacunes, tractament d'infeccions, millor nutrició i higiene,
han salvat milions de nens.
Com els pares veuen que tots sobreviuen,
ja no hi ha obstacle per la planificació familiar.
Fins i tot als suburbis de Dhaka, el promig és dos fills per dona.
La supervivència infantil ho canvia tot.
Tornem a la història.
Per què la població creixia tan lentament abans del 1800?
Els documents ens mostren que, en promig,
cada parella tenia uns sis fills.
Però aleshores, per què no creixia la població?
Perquè 1... 2... 3... 4 dels fills morien abans d'arribar a ser pares.
La gent no "vivia" en equilibri amb la natura,
Morien en equilibri amb la natura
Era molt tràgic!
Però amb la revolució industrial, això va canviar.
Millors salaris, alimentació, aigua corrent, clavegueres, sabó, avenços mèdics...
Amb aquests avenços, la població va créixer. Tenien més fills?
No! El 1963 les dones tenien 5 fills.
L'augment de població va ser per la major supervivència infantil.
Sobrevivien quatre.
Però un de cada cinc moria, era terrible.
En dècades recents, la majoria de països ha millorat molt
en supervivència infantil i planificació familiar.
I estem arribant a un nou equilibri.
Un bon equilibri: de mitjana cada parella té dos fills, que sobreviuen.
Són famílies en un feliç equilibri.
És la situació més normal al món avui.
I què ens portarà això al futur?
Us mostraré la millor projecció de futur,
dels millors demògrafs que tenim a la ONU.
i és aquesta.
La població creixerà, a 8... després 9...
Però mireu: s'està enlentint!
Al final del segle la corba serà plana.
i si faig zoom aquí, podeu veure
que s'espera el final del creixement de població.
És una projecció amb un cert grau d'incertesa.
Però estem segurs que el creixement ràpid s'acabarà en aquest segle.
La baixada de la taxa de fertilitat és la causa de tot.
Si tornem a les dades,
us ho mostraré examinant el nombre de nens al món.
El nombre de nens entre 0 i 15 anys.
Aquí venen. Mireu:
El nombre de nens creixia lentament... i després també va créixer de pressa...
I a començaments de segle
hi havia 2000 milions de nens al món.
Va ser un any important per mi, va néixer la Doris. La meva primera neta.
Va néixer en un moment especial pels nens del món.
Perquè els experts diuen que des d'aquell any
El nombre de nens es mantindrà igual.
Ja no creixerà més.
Al final del segle encara seran 2000 milions
Quan va néixer la Doris el món va assolir el màxim de nens.
El nombre de nens no està augmentant.
Ara, això resulta confús.
Perquè... com pot créixer la població, si els nens no augmenten?
D'on venen tots aquests adults?
Per explicar-ho deixaré les eines digitals
i usaré un potent material didàctic.
Us representaré la població mundial...
amb blocs d'escuma.
Un bloc són mil milions.
I aquí tenim 2000 milions de nens.
2000 milions entre els 15 i els 30 anys.
Són xifres arrodonides.
Tenim 1000 milions entre els 30 i 45 anys,
Altres 1000 entre els 45 i els 60,
i aquest és el meu bloc: 60 i més.
Aquesta és la població mundial avui.
Podeu veure que aquí falten 3000 milions.
Uns pocs falten perquè han mort.
La majoria ja no van néixer.
Abans de 1980 neixien menys nens
perquè hi havia menys dones.
Aquesta és la situació actual.
Què passarà al futur?
Sabeu què passa amb la gent gran com jo?
Que es moren!
Veig que per aquí hi ha algun metge.
Així doncs... es moren!
La resta es fan 15 anys més grans, i tenen 2000 milions de fills.
Aquests són vells, ara es moriran.
I aquests es fan 15 anys més grans i tenen 2000 milions de fills.
Aquests 1000 milions moren, la resta avança 15 anys i tenen fills.
Ah!
Sense tenir més fills,
sense allargar la vida,
ara tenim 3000 milions de persones més
degut al recanvi de generacions.
Falta un detall, bones notícies pels vells com jo.
Es calcula que els vells viuran més.
Hem d'afegir 1000 milions més aquí dalt.
Espero formar part d'aquest grup.
Així continuaré llegint estadístiques...
Però quan parlo amb ecologistes, preocupats pel medi ambient
em diuen "hem d'aturar el creixement quan arribem als 8000 milions".
Ells no saben que hem arribat al màxim de nens,
ni que la piràmide es completarà sola.
Així que acabarem sent aquesta quantitat.
Sabem quants serem. Però com viurem?
Ara, i en el futur.
El món actual amb els 7000 milions.
1000 milions viuen a Amèrica.
1 a Europa, 1 a l'Africa,
i 4 a l'Àsia.
Són xifres actuals. Com recordar-ho?
Tinc un truc senzill: ho poso així
i és el número PIN del món: 1114.
Què passarà al 2050?
Ho sabem bé.
Europa... no augmenta. Està disminuint.
Amèrica, augmenta una mica. Sobretot gent gran a Llatinoamèrica.
És a dir, gairebé el mateix.
A l'Àsia tindrem 1000 milions més
i ja deixarà de créixer.
L'Àfrica doblarà la població, seran 2000 milions.
Ara... al final del segle.
Ho hem dit: no creixen Europa, Amèrica, Àsia...
Però a l'Àfrica tornaran a doblar.
Hi haurà 4000 milions d'africans.
L'any 2100 el codi PIN serà 1145.
L'any 2100 el món serà ben diferent.
La població del "vell occident",
Europa occidental i Nordamèrica, seran menys del 10%
El 80% seran africans i asiàtics
Però hi haurà recursos per tothom?
Això no serà fàcil,
però jo crec possible que tots visquin bé plegats.
L'Àsia es preveu pròspera i pacífica, amb 5000 milions d'habitants.
Japó, Corea del Sud i altres ja són rics.
Seguits de extenses zones de la Xina, Índia, Indonèsia i molts altres.
Fins i tot els pobres d'Àsia accedeixen a una vida digna.
Però la futura Àfrica, amb 4000 milions?
No seran pobres la majoria?
Jo he vist pobresa extrema a l'Àfrica.
FA 30 anys vaig passar 2 anys intensos fent de metge
a Mozambique, un dels països més pobres.
Tot just s'independitzava de Portugal, amb una llarga guerra.
Jo era un dels dos metges, estrangers, per a 300.000 persones.
Aquest era l'hospital. La meva dona era llevadora.
Aquest era tot el personal.
Els de la bata blanca tenien almenys un any de formació.
La resta... molts ni sabien llegir.
Però tots treballaven amb gran dedicació.
Els pacients venien amb malalties agreujades per la pobresa,
els nostres recursos sovint no bastaven,
com a jove metge jo no era prou expert.
Mozambique encara és molt pobre.
Però en 30 anys ha millorat molt.
Ara hi ha un hospital nou en aquella ciutat.
Molt més gran, té 15 metges, i 11 són d'allà.
El personal està ben format.
El director és el Dr. Cashimo.
Segons sembla...
seran...
bessons!
La transformació és impressionant.
Hi ha Urgències...
cirurgia pediàtrica i ortopèdica.
Hi ha laboratoris grans i farmàcia 24 hores.
Les cesàries salven vides, quan jo hi era no les podíem fer.
Ara hi ha equips professionals...
quiròfans equipats com en qualsevol lloc.
Tot ha millorat tant.
Qui neixi ara a Mozambique tindrà un futur molt millor.
Millor sanitat, però també una economia que creix
amb grans ports i mercats,
noves indústries i molts llocs de treball.
Em direu que això passa a les ciutats.
I teniu raó.
El més difícil són les àrees rurals, on hi ha la majoria de població.
Però les coses canvien aquí també.
Al nord de Mozambique hi ha el districte de Mogovolas.
Aquests són Olivia, Andre i els fills.
Com molts pobres al món, Olivia i Andre són pagesos,
depenen de la collita per menjar.
Les 4 del matí, la feina els crida.
Andre se'n va als camps.
Olivia va a buscar aigua.
Tot ho tenen lluny.
Trigo 2 hores a arribar
Si hi ha cua poden ser 2 hores més
Torno cansada i amb gana
No hi ha vehicles, tot es porta a coll.
Olivia i Andre tenen 8 fills.
La fertillitat encara és alta a l'Àfrica rural.
I és a les famílies pobres on hi ha més boques.
Tota la collita que sobri, se la vendran.
Vaig molt just.
Cultivo moltes coses, però tot i així...
no guanyo prou per mantenir la família.
Però el creixement econòmic va arribant.
Tres anys d'estalvis per pagar el sostre.
Ara Andre té una meta que ho canviarà tot.
Necessito una bicicleta, no puc fer res sense ella.
Les bicicletes poden marcar la diferència pels pagesos pobres.
Estalvien hores i permeten fer molt més.
Amb una bici porten més coses a vendre
i guanyen més diners.
Poden buscar feina més lluny
Si hi ha un malalt, el porten al metge.
Amb una bici seré molt feliç
perquè una casa sense bici no és una casa.
Andre i Olivia han estalviat 2 anys. Encara no en tenen prou.
Tot depèn de la collita de sèsam.
Si venen a bon preu, hi podrien arribar
Andre i Olivia són d'un país molt pobre,
de la zona rural, que és la més pobre.
Quants pobres com ells hi ha al món ?
Mireu aquesta barra.
Pobres... i rics.
Aquí tenim els 7000 milions.
Ho hem simplificat, de pobres a rics.
Quants diners guanyen els 1000 milions més rics?
Mireu aquí
Oh... oohhh...
Pujant... pujant...
Ai ai...
No hi arribo. 100 dòlars al dia.
Mirem els 1000 milions del mig.
A penes 10 dòlars.
Els 1000 milions més pobres?
Bé...
Un dòlar al dia.
Aquestes són les diferències actuals.
Els economistes tracen una línia que marca la pobresa extrema.
Una mica per sobre d'un dòlar.
És pobresa extrema quan no saps si podràs alimentar la família.
1000 milions queden per sota la línia.
La línia parteix el segon miler.
La resta queden per sobre.
Els més pobres no tenen sabates.
Quan ja tenen sabates... estalvien per una bicicleta.
Andre i Olivia són en aquest punt.
Després de la bici, l'objectiu és la moto.
Quan tenen moto, volen el cotxe.
Recordo el primer cotxe a casa meva, un petit Wolkswagen.
Vam anar de vacances a Noruega, és més maca que Suècia.
Va ser fantàstic!
I ara soc al grup dels rics. Hi puc anar en avió.
Hi ha gent molt més rica que els que agafem avions.
Alguns tan rics que volen fer turisme a l'espai.
La diferència entre jo i els més rics
és gairebé com entre jo
i els més pobres de tots.
Us diré el més important de la barra,
ara necessito una escala.
De vegades van bé les velles tecnologies.
Ara.
Ara soc a dalt de tot.
El problema dels que som a dalt és que quan mirem avall
als que tenen 10 dòlars o 1 dòlar ens semblen iguals.
No veiem la diferència.
Semblen tots igual de pobres.
I la gent diu "oh, tots són pobres".
No, jo he parlat amb alguns d'ells
i us puc assegurar que els pobres
coneixen bé la diferència entre 1 dòlar al dia i 10.
És deu vegades més.
Una gran diferència.
Olivia i Andre ho estan intentant.
Cada petit pas per aquesta línia
de les sabates a la bici
ens pot semblar poc, però per ells és molt.
I la bici els portaria a una vida millor.
Avui Andre i Olivia vendran la collita de sèsam.
El preu antic era 25 Meticais
Aquest any s'ha apujat
Esperem vendre per 40-45
Però han de vigilar per no ser enganyats.
Alguns compradors manipulen les balances
si el pes ens dóna 10 quilos...
... el comprador pot dir que són 7 o 8
Andre farà la venda
Cal que l'ajudin amb el transport, espera que per darrera vegada.
Ara Andre ha d'estar al tanto.
Ei, amic meu, fes bé els càlculs!
Andre ha fet un bon negoci.
Ara m'ho penso gastar!
La família ha treballat molt per això.
Andre ha caminat tot el matí fins al mercat.
Ara, en menys d'una hora, arriba a casa.
Has comprat la bici!
Sí carinyo, l'he comprada!
La bicicleta és útil des del primer moment
Els nens van a buscar aigua amb ella.
Andre porta més collites al mercat
i molt important, Olivia i Andre van a l'escola d'adults
per aprendre a calcular, llegir i escriure.
Ara estalviaré per comprar una moto per portar la família
És el que vull
És fantastic veure'ls allunyar-se pedalant de la pobresa.
I fan servir la bici per anar a l'escola.
L'educació és bàsica pel progrés de la gent i els països.
Però quanta gent sap com ha anat l'educació al món?
Tornem a les enquestes i la ignorància britànica.
Som-hi.
Vam preguntar, Quants adults al món saben llegir i escriure?
Preguntaré al públlic. Qui diu 20 per cent?
40 per cent?
60 per cent?
I 80 per cent?
Aquest és el resultat de l'enquesta.
Ara sabeu que l'enquesta ens diu la resposta incorrecta, oi?
És clar, la correcta és 80 per cent.
Almenys ho heu fet millor que la mitjana.
Sí, avui el 80% saben llegir i escriure
De fet, una miqueta més.
Si ho comparem amb els ximpanzès...
els ximpanzès responen a l'atzar.
Però l'encerten 3 vegades més.
I ara els universitaris britànics
Potser estan ben informats.. oh, no.
Què coi els ensenyen a la universitat?
Tenim una visió desfasada del món. I els mitjans no ens han informat bé.
Potser perquè el món canvia de pressa.
Senyores i senyors,
Us mostraré el meu gràfic favorit,
la història de 200 països durant 200 anys, en menys d'un minut.
En horitzontal la riquesa, en vertical els anys de vida.
Des de l'any 1800 amb tots els països.
El 1800 tots eren pobres i malalts
Pocs anys de vida, pocs diners.
Ara notareu la Revolució Industrial.
L'Europa occidental s'enriqueix, però la vida no s'allarga.
Les colònies no se'n beneficien,
es queden al racó dels pobres.
La salut ja millora, entrem al segle XX
Primera Guerra Mundial i recessió.
Segona Guerra Mundial.
Independència de les colònies.
Amb la independència la salut millora dràsticament.
L'economia de la Xina i Llatinoamèrica s'accelera.
Són aquí.
Els segueixen l'Índia i els països africans.
El món ha fet un canvi sorprenent.
Els EEUU i Regne Unit van primers, però ara van lents.
Els ràpids són aquí al mig.
La Xina s'acosta de pressa. I Bangladesh...
té bona salut i ja creix de pressa.
Mozambique és molt enrere, però ja avança.
Però això són mitjanes per país.
I la gent? Viu millor?
Veureu una cosa que m'agrada molt.
La distribució de renda. Diferències entre persones.
Retrocedirem 50 anys
i mirarem només els diners.
Hi ha gent molt rica i molt pobra,
per tant ara hi haurà més diferències.
Comencem amb els Estats Units,
veiem la diferència dins el país.
I ara tots els països d'Amèrica.
Aquí hi ha dels més rics als més pobres.
L'alçada indica quanta gent hi ha.
Afegim Europa.
Ara l'Àfrica.
Finalment, la més poblada, Àsia.
L'any 1963 hi havia dos turons:
El turó ric... això és un camell, oi?
Al turó ric hi ha europeus i americans.
I al turó pobre sobretot Àsia i Àfrica.
El límit de pobresa era allà.
Veieu quanta gent en la pobresa extrema?
La majoria eren asiàtics.
Molts deien que l'Àsia sempre seria pobra, i ara ho diuen de l'Àfrica.
I què ha passat?
Engeguem el món.
Molts asiàtics, nascuts pobres, ho deixen de ser
1000 milions surten de la pobresa
El món canvia, el camell ha mort.
Ha nascut un dromedari.
La situació ara...
aquí els molt rics, al mig la majoria,
i molta menys gent en extrema pobresa
però encara són més de 1000 milions.
Continuaran sortint de la pobresa...
els africans d'ara i els que vindran?
Crec que la majoria de països africans sortiran de la pobresa.
Amb habilitat i inversions, és possible.
No tots els països van al mateix ritme.
Uns pocs creixen de pressa, altres tenen conflictes.
Però la majoria, com Mozambique, avancen.
Però podran menjar tots els africans?
L'Àfrica té dificultats, però també molt potencial.
El rendiment dels cultius millora molt amb la tecnologia.
Els rius gairebé no s'usen per regar.
Un dia l'Àfrica s'omplirà de tractors i alimentarà molt milions més.
I no penseu que només jo ho crec.
L'ONU es marcarà un nou objectiu: eliminar la pobresa extrema en 20 anys.
Un gran repte, però el crec possible.
Imagineu que passés.
Fins ara, hem vist els més rics avançar...
els del mig, avancen. Però els pobres no.
La pobresa extrema conté els analfabets.
Hi ha alta mortalitat infantil, encara molts fills per dona.
Sembla que la pobresa extrema es va perpetuant.
Però Andre i Olivia, i altres, treballen dur per sortir-ne,
i si reben ajuda del seu govern i del món
amb escoles, salut, vacunes, carreteres, electricitat, anticonceptius,
se'n sortiran, però bàsicament amb el seu esforç.
Som-hi, seguiu Andre i Olivia avançant per la línia.
És possible en unes dècades... Sí.
Però deixar la pobresa és el començament.
La gent vol arribar a una bona vida.
Què és una bona vida?
Per molta gent bona vida implica usar més màquines i molta energia.
I és un problema. Perquè agreuja el canvi climàtic.
El 80% de l'energia mundial ve de combustibles fòssils,
i la ciència preveu un gran canvi climàtic
per les emissions de diòxid de carboni.
No soc el més adient per parlar-vos del canvi climàtic
ni de com evitar-lo.
Però us puc dir qui emet el diòxid de carboni.
Us ho mostraré.
Recordeu la línia dels milers de milions,
dels més pobres als més rics.
Això és el consum anual de combustibles fòssils
carbó, petroli i gas natural.
I el total de diòxid de carboni emès.
Quant correspon als 1000 milions més rics?
La meitat.
I els segons 1000 milions més rics?
La meitat del que queda.
Els tercers 1000 milions...
la meitat del restant. Els pobres consumeixen molt poc.
Són xifres arrodonides. Però veiem el consum dels 3000 milions més rics.
Usen més del 85 per cent.
El consum dels més rics ja no augmenta, però potser no baixarà
En les properes dècades, el segon i el tercer grup
augmentaran el consum i les emissions.
Els pobres, encara que tots arribin a tenir motocicleta
tindran un efecte petit sobre les emissions.
I els propers 40 anys la població augmentarà entre els pobres.
Però la gent dels països rics ho veu diferent.
Miren avall a la resta del món i diuen:
"Ei, no podeu viure com nosaltres, destruireu el planeta"
Trobo més correcte el punt de vista dels pobres.
Diuen "Qui sou per dir-nos que no podem viure com vosaltres?"
"Hauríeu de canviar primer, si ens voleu mostrar el camí".
Moltes coses essencials per una bona vida encara no són a l'abast de tothom.
El poble de l'Andre no té electricitat.
A Mozambique hi ha molt carbó
i si fan noves centrals de carbó per tenir electricitat
no crec que els països més emissors hagin de dir res.
Ara us faré dues preguntes que faig als meus alumnes suecs.
Primera: quants de vosaltres no heu viatjat en avió aquest any?
Ahà...
Uns quants podeu passar sense avions. Segona pregunta:
Quants heu renunciat a la rentadora, rentant a mà els llençols,
i tota la vostra roba aquest any?
Ja m'ho pensava, ningú.
Tothom qui pot usa la rentadora, fins els ecologistes més convençuts.
Recordo el dia que a casa meva va entrar la primera rentadora.
El 1r de novembre de 1952.
L'àvia va tenir l'honor d'estrenar-la.
Tota la vida va rentar a mà per una família de 9.
Va seure en un tamburet a mirar-la fins que va acabar.
Estava hipnotitzada.
La meva mare ara tenia temps per altres coses.
Em podia llegir llibres. Crec que això em va fer professor.
Dèiem gràcies fàbrica d'acer,
gràcies fàbrica de sabó, gràcies central elèctrica.
Ara...
Pensant en tot això, tinc un consell per vosaltres,
Abans de res: mireu les dades.
Mireu la realitat del món.
Veureu on som ara i com podem avançar tots junts en aquest planeta.
La pobresa extrema s'ha reduït molt
i per primer cop a la història podem eradicar-la.
El creixement de població ja s'està moderant,
el nombre de nens ja no augmenta.
Del canvi climàtic encara podem evitar el pitjor.
Però cal que els més rics, amb urgència,
rebaixin el consum de recursos a un nivell que, gradualment,
puguin compartir 11000 milions a finals de segle.
No m'he considerat mai optimista,
soc un possibilista.
I afirmo que el món és millor del que molts penseu.
Moltes gràcies!