יש לכם ודאי הרגשה, כמו לרוב האנשים,
שהקיטוב בארצנו הולך ומחמיר,
שהקרע בין השמאל לימין
הוא חמור מכפי שהיה אי-פעם.
אבל אתם ודאי תוהים, ובצדק, אם המחקר המדעי תומך בתחושה זו.
ובקצרה, התשובה היא כן, למרבה הצער.
(צחוק)
במחקר אחר מחקר אנו מוצאים
שהליברלים והשמרנים הלכו והתרחקו אלו מאלו.
הם הסתגרו יותר ויותר במגדלי השן הרעיוניים שלהם,
כשהם צורכים סוגי חדשות שונים, משוחחים רק עם מי שחושבים כמוהם
ובוחרים יותר ויותר להתגורר בחלקים שונים של הארץ.
לדעתי, הכי מדאיג מכל
הוא לראות את העוינות הגוברת משני הצדדים.
ליברליים ושמרניים,
דמוקרטים ורפובליקנים,
יותר ויותר, פשוט לא סובלים אלה את אלה.
רואים זאת בצורות רבות.
הם לא רוצים להתיידד, לא רוצים לצאת ביחד.
ובמקרה שכן,
כשהם מתוודעים לדעות בני הזוג, הם נעשים פחות מושכים בעיניהם,
והם יותר ויותר לא רוצים שילדיהם יינשאו למישהו
שתומך במפלגה השניה,
נתון מזעזע במיוחד.
במעבדה שלי, הסטודנטים שאיתם אני עובד,
אנו מדברים על דפוס חברתי מסוים --
אני חובב קולנוע, אז לעתים קרובות אני שואל,
באיזה סוג סרט אנו נמצאים בדפוס הזה?
באיזה סוג סרט אנו נמצאים עם הקיטוב הפוליטי?
זה יכול להיות סרט אסונות.
זה בהחלט נראה אסון.
אולי סרט מלחמתי.
גם זה מתאים.
אבל הכי נראה לי שאנו בסרט של אפוקליפסת זומבים.
(צחוק)
נכון? אתם מכירים את זה.
אנשים משוטטים בחבורות,
לא חושבים בעצמם,
נתונים בהתקף מנטליות של אספסוף,
מנסים להפיץ את המחלה ולהרוס את החברה.
ואתם ודאי חושבים, כמוני,
שאתם הטובים בסרט האפוקליפסה של הזומבים,
ואת כל השנאה והקיטוב מפיצים האחרים,
כי כולנו בראד פיט, נכון?
חושבים באופן עצמאי, צודקים,
מנסים לשמור על היקר לנו,
אנו לא חיל רגלים בצבא המתים-החיים.
לא אנו.
אין סיכוי.
אבל מה דעתכם,
באיזה סרט הם חושבים שהם נמצאים?
נכון?
ברור להם שהם הטובים
בסרט של אפוקליפסת הזומבים, נכון?
ותהיו בטוחים שהם חושבים שהם בראד פיט
ושאנו הזומבים.
ומי יכול לומר שהם טועים?
לדעתי, האמת היא שלכולנו יש חלק בזה.
ומה שטוב בזה הוא שאנו יכולים להוות חלק מהפתרון.
אז מה נעשה?
מה נוכל לעשות כדי לכרסם בקיטוב בחיי היומיום?
מה נוכל לעשות כדי ליצור קשר ותקשורת
עם הצד הפוליטי השני?
אלה בדיוק השאלות שריתקו אותי ואת עמיתי, מאט פיינברג,
לפני כמה שנים, והתחלנו לחקור את הנושא.
ואחד הדברים הראשונים שגילינו
שלדעתי עוזר מאד להבין את הקיטוב
הוא להבין שהקרע הפוליטי בארצנו
מחוזק בתשתית של קרע מוסרי עמוק יותר.
אחד הממצאים המבוססים ביותר בהיסטוריה של הפסיכולוגיה הפוליטית
הוא הדפוס שזיהו ג'ון היידט וג'סי גרהאם,
פסיכולוגים,
שליברלים ושמרנים נוטים לתמוך בערכים שונים
במידות שונות.
למשל, מצאנו שליברלים נוטים לתמוך בערכים כמו שוויון
הגינות, דאגה והגנה מפני פגיעה
יותר מאשר שמרנים,
ושמרנים נוטים לתמוך בערכים כמו נאמנות, פטריוטיות,
יחס כבוד לסמכות וטוהר מוסרי
יותר מאשר ליברלים.
ומאט ואני חשבנו שאולי הקרע המוסרי הזה
עשוי לעזור להבין איך זה
שליברלים ושמרנים משוחחים אלו עם אלו
ומדוע לעתים כה תכופות נראה שהם לא שומעים זה את זה
כשהם משוחחים.
אז ניהלנו מחקר
שבו גייסנו ליברלים
והטלנו עליהם לכתוב מאמר משכנע
שישנה את דעתו של שמרן לכך שיתמוך בנישואים חד-מיניים.
וגילינו שליברלים נוטים להעלות טיעונים
שמתאימים לערכים הליברליים של שוויון והגינות.
הם אמרו דברים כמו,
"כל אדם זכאי לזכות לאהוב את מי שירצה,"
ולהם -- כשהכוונה לגייז האמריקניים --
"מגיעות זכויות שוות כמו לכל האמריקנים."
בסך הכל מצאנו ש-69% מהליברלים
הציגו אחד הערכים הליברליים יותר במאמריהם,
ורק 9% מהם הציגו אחד מהערכים המוסריים של השמרנים,
למרות שהם היו אמורים לשכנע שמרנים.
וכשהמחקר נערך עם שמרנים, והטלנו עליהם לשכנע ליברלים
לתמוך בהפיכת האנגלית ללשון הרשמית בארה"ב,
עמדה פוליטית שמרנית קלאסית,
מצאנו שהם לא הרבה יותר טובים בכך.
59% מהם העלו טיעונים
ברוח אחד הערכים המוסריים השמרניים,
ורק 8% הציגו טיעון מוסרי ליברלי,
למרות שהם היו אמורים לפנות לליברלים ולשכנע אותם.
אתם רואים מיד למה אנו בבעיה כאן, נכון?
ערכי המוסר של האנשים הם האמונות הכי עמוקות שלהם.
אנשים מוכנים להילחם ולמות על ערכיהם.
למה שהם יוותרו עליהם רק בשביל להסכים איתכם
על משהו שהם ממילא לא ממש מוכנים להסכים איתכם עליו?
אם פניית השכנוע שלכם אל הדוד הרפובליקני שלכם
פירושה שעליו לא רק לשנות את השקפתו,
אלא גם את ערכי היסוד שלו,
זה לא יצליח במיוחד.
ומה כן יצליח?
אנו מאמינים בטכניקה בשם "מסגור-מחדש מוסרי",
שבדקנו בסדרה של ניסויים.
באחד הניסויים האלה,
גייסנו ליברלים ושמרנים למחקר
שבו הם קראו אחד משלושה מאמרים
בטרם נבדקו הגישות שלהם ביחס לסביבה.
המאמר הראשון
היה מאמר רגיל יחסית בעד הסביבה
שמעורר את הערכים הליברליים של דאגה והגנה מפני נזק.
נאמרו בו דברים כמו "בדרכים רבות וחשובות
"אנו גורמים נזק אמיתי למקומות בהם אנו חיים,"
ו"חיוני שננקוט עכשיו בצעדים
"כדי למנוע הרס נוסף לכדור הארץ שלנו."
על קבוצת משתתפים אחרת הוטל לקרוא מאמר שונה מאד
שנועד להתחבר לערכים השמרניים בדבר טוהר מוסרי.
גם זה היה מאמר סביבתני,
ונאמרו בו דברים כמו,
"יש חשיבות חיונית לשמירה על טוהר היערות, מי השתיה והשמיים שלנו."
"עלינו להפגין גועל נפש כלפי הזיהום במקומות בהם אנו חיים."
ו"צמצום הזיהום יכול לעזור לנו לשמר
"את מה שטהור ויפה במקומות בהם אנו חיים."
ועל קבוצה שלישית הטלנו לקרוא מאמר לא-פוליטי.
זאת היתה קבוצת בקרה, לצרכי השוואה.
ולאחר מכן, כשסקרנו אנשים מבחינת גישותיהם ביחס לסביבה,
מצאנו שהליברלים, לא משנה איזה מאמר קראו,
נטו תמיד לגישות סביבתניות מאד.
הליברלים מוכנים תמיד להתגייס להגנת הסביבה.
לעומת זאת, השמרנים,
גילו תמיכה ניכרת יותר בגישות סביבתניות מתקדמות
ובהגנת הסביבה
לאחר שקראו את המאמר שעסק בטוהר המוסרי,
מאשר אם קראו אחד משני המאמרים האחרים.
מצאנו אפילו שהשמרנים שקראו את מאמר הטוהר המוסרי
היו בסבירות ניכרת לומר שהם מאמינים בהתחממות הגלובלית
ושהם מודאגים בקשר לכך,
למרות שהמאמר הזה אפילו לא הזכיר את ההתחממות הגלובלית.
זהו פשוט קשור לענייני הסביבה.
אבל זה מראה כמה אמין היה האפקט של המסגור-מחדש המוסרי
חקרנו את זה בהמון סוגיות פוליטיות שונות.
אז אם אתם רוצים לשכנע שמרנים
בנושאים כמו נישואין חד-מיניים או ביטוח בריאות לאומי,
עוזר לקשר את הסוגיות הפוליטיות הליברליות עם ערכי השמרנים
כמו פטריוטיות וטוהר מוסרי.
חקרנו את זה גם בכיוון ההפוך.
אם אתם רוצים להעביר ליברלים ימינה, בנושאי מדיניות שמרנית,
כמו הוצאות בטחון והפיכת האנגלית לשפה הרשמית בארה"ב,
תצליחו יותר לשכנע
אם תקשרו את נושאי המדיניות השמרנית לערכי המוסר הליברליים
כמו שוויון והגינות.
כל המחקרים האלה נושאים מסר ברור:
אם אתם רוצים לשכנע מישהו במדיניות מסוימת,
עוזר לקשר את אותה מדיניות עם ערכי היסוד המוסריים שלו.
וכשמציגים זאת כך, זה נראה ברור מאד, נכון?
כאילו, בשביל מה באנו הנה הערב?
למה --
(צחוק)
לא ייאמן כמה שזה מובן מאליו.
ובכל זאת, ממש קשה לנו לעשות זאת.
מסתבר שכאשר אנו באים לשכנע מישהו בסוגיה פוליטית,
אנו מדברים כאילו אל המראה.
אנו עוסקים פחות בשכנוע ויותר בשינון הסיבות שלנו
לאמונתנו בעמדה פוליטית מסוימת.
אמרנו כל הזמן, כשניסחנו את הטיעונים המוסריים הממוסגרים מחדש
"אמפתיה וכבוד, אמפתיה וכבוד."
אם תוכלו להתחבר לזה
תוכלו ליצור קשר
ואולי תצליחו לשכנע מישהו בארץ הזאת.
אז אם אני חושב שוב באיזה סרט אנו,
אולי קצת נסחפתי קודם.
אולי זה איננו סרט על אפוקליפסה של זומבים.
אולי זה סרט על צמד שוטרים.
(צחוק)
תזרמו איתי רגע, בבקשה.
(צחוק)
אתם מכירים את זה: יש שוטר לבן ושוטר שחור,
או שוטר בלגניסט ושוטר מסודר.
כך או כך, הם לא מסתדרים
בגלל ההבדל ביניהם.
אבל בסוף, כשהם נאלצים להסתדר ולשתף פעולה,
הסולידריות שהם חשים,
גדולה יותר בגלל התהום שהם נאלצו לחצות, נכון?
וזיכרו שבסרטים האלה,
המצב בד"כ הכי חמור במערכה השניה,
כשגיבורינו מרוחקים זה מזה יותר מאי-פעם.
אז אולי זה מצבנו כיום,
עמוק במערכה השניה של סרט על צמד שוטרים --
(צחוק)
יש קרע, אבל עוד מעט הוא יגושר.
זה נשמע טוב,
אבל אם ברצוננו שזה יקרה,
אני חושב שהאחריות נופלת קודם כל עלינו.
אז זאת קריאתי לכם:
בואו נאחה מחדש את הארץ הזאת.
בואו נעשה זאת למרות הפוליטיקאים
והתקשורת ו"פייסבוק" ו"טוויטר"
והחלוקה למחוזות בקונגרס
וכל זה, כל מה שמפריד בינינו.
בואו נעשה את זה כי זה נכון.
בואו נעשה את זה כי השנאה והבוז
שזורמים בדם של כולנו בכל יום ויום
מכערים ומשחיתים אותנו,
ומאיימים על עצם המארג של החברה שלנו.
אנו חייבים איש לזולתו ולארצנו
לעשות מאמץ ולנסות להתחבר.
כבר אין לנו המותרות לשנוא אותם.
וגם לא שהם ישנאו אותנו.
אמפתיה וכבוד.
אם תחשבו על זה, אנו חייבים לפחות את זה לאחינו האזרחים.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)