Počeću danas
tako što ću vam pročitati pesmu
koju je napisala moja prijateljica iz Malavija
Ajlin Piri.
Ajlin ima svega 13 godina,
ali kada smo pregledale pesme koje smo napisale,
njena pesma mi se učinila veoma zanimljivom,
tako podsticajnom,
pa ću vam je pročitati.
Svoju pesmu je naslovila: "Udaću se kad ja to budem želela".
(Smeh)
"Udaću se kad ja to budem želela.
Moja majka me ne može prisiliti da se udam.
Moj otac me ne može prisiliti da se udam.
Moj stric, moja strina,
moj brat ili sestra,
ne mogu me prisiliti da se udam.
Niko na svetu
ne može me prisiliti da se udam.
Udaću se kada ja to budem želela.
Čak i ako me biješ,
čak i ako me oteraš,
čak i ako mi učiniš neko zlo,
udaću se kad ja to budem želela.
Udaću se kad ja to budem želela,
ali ne pre nego što steknem dobro obrazovanje
i ne pre nego što sasvim odrastem.
Udaću se kad ja to budem želela."
Ova pesma možda zvuči neobično,
napisala ju je trinaestogodišnja devojčica,
ali tamo odakle smo Ajlin i ja,
ova pesma koju sam vam upravo pročitala,
predstavlja poklič ratnice.
Ja sam iz Malavija.
Malavi je jedna od najsiromašnijih zemalja,
veoma siromašna,
gde je jednakost polova pod znakom pitanja.
Odrastajući u toj zemlji,
nisam imala pravo na sopstvene izbore u životu.
Nisam čak mogla istražiti
ni prilike koje su mi se ukazale u životu.
Ispričaću vam priču
o dve različite devojčice,
dve prelepe devojčice.
Ove devojčice su odrasle
pod istim krovom.
Jele su istu hranu.
Ponekad bi delile odeću,
čak i cipele.
Ali životi su im se razišli
u dva različita pravca.
Ta druga devojčica je moja sestra.
Moja mlađa sestra je imala svega 11 godina
kada je zatrudnela.
To je štetna stvar.
Ne samo da je štetilo njoj, već i meni.
Ja sam takođe prolazila kroz težak period.
U mojoj kulturi,
kada uđete u pubertet,
treba da idete u kampove inicijacije.
U ovim kampovima inicijacije
uče vas kako da seksualno zadovoljite muškarca.
Postoji jedan poseban dan,
zovu ga "Veoma poseban dan",
kada muškarac koga odredi zajednica
dolazi u kamp
i spava sa ovim devojčicama.
Zamislite traumu
koju one svakodnevno doživljavaju.
Većina devojčica zatrudni.
Čak budu zaražene HIV-om i AIDS-om
i drugim seksualno prenosivim bolestima.
Moja mlađa sestra je zatrudnela.
Danas, ona ima svega 16 godina
i troje dece.
Njen prvi brak nije uspeo,
nije ni drugi.
S druge strane, tu je i ona druga devojčica.
Ona je čudesna.
(Smeh)
(Aplauz)
Kažem čudesna, jer ona to zaista jeste.
Ona je neverovatna.
Ta devojčica sam ja. (Smeh)
Kada sam imala 13 godina,
rekli su mi: "Odrasla si,
sad si postala punoletna,
treba da ideš u kamp inicijacije".
Rekoh: "Šta?
Ne idem u kamp inicijacije."
Znate li šta su mi žene rekle?
"Ti si glupa devojčica. Tvrdoglava.
Ne poštuješ tradiciju našeg društva, naše zajednice."
Rekla sam ne, jer sam znala kojim putem treba da idem.
Znala sam šta želim u životu.
Kao devojčica, imala sam mnogo snova.
Želela sam dobro obrazovanje,
da u budućnosti nađem pristojan posao.
Zamišljala sam sebe kao advokata
koji sedi na onoj velikoj stolici.
To su bile slike
koje su mi se vrzmale po glavi svakog dana.
I znala sam da ću jednog dana
dati svoj doprinos, mali doprinos, svojoj zajednici.
Ali svakog dana nakon mog odbijanja,
žene bi mi govorile:
"Pogledaj se, potpuno si odrasla, Tvoja mlađa sestra ima bebu.
A ti?"
To je bila pesma koju sam slušala svakog dana.
To je pesma koju devojčice slušaju svakog dana
kada ne urade ono što njihova zajednica traži od njih.
Kada sam uporedila ove dve priče, svoju i sestrinu,
rekla sam: "Zašto ne bih preduzela nešto?
Zašto ne bih promenila nešto što se toliko dugo događa
u našoj zajednici?"
Tada sam pozvala druge devojčice
koje, kao i moja sestra, imaju decu,
koje su išle u školu, ali su zaboravile da čitaju i pišu.
Rekoh: "Hajde, možemo podsetiti jedna drugu
kako se čita i piše,
kako se drži olovka, kako se čita, drži knjiga."
Divno sam se provodila s njima.
Ne samo da sam saznala ponešto o njima,
već su bile u mogućnosti da mi ispričaju i svoje intimne priče
koje svakodnevno proživljavaju
kao mlade majke.
Tada sam pomislila:
"Zašto ne bismo sve ovo što nam se događa
saopštile svojim majkama, našim tradicionalnim vođama
i rekle im da su to pogrešne stvari?"
Bilo je zastrašujuće to učiniti
zato što su tradicionalne vođe
već naviknute na ove stvari
koje se oduvek događaju.
To je teško promeniti.
ali je dobro pokušati.
Pa smo pokušale.
Bilo je veoma teško, ali smo vršile pritisak.
I ovde sam da vam kažem da u mojoj zajednici,
prvi put nakon što su devojčice
vršile jak pritisak na naše tradicionalne vođe,
naše vođe su nas podržale i rekle da ni jedna devojčica ne mora da se uda
pre svoje 18. godine.
(Aplauz)
U mojoj zajednici,
prvi put je zajednica
morala da usvoji zakone,
prvi zakon koji štiti devojčice
u našoj zajednici.
Nismo se ovde zaustavile.
Nastavile smo dalje.
Bile smo odlučne da se borimo za devojčice ne samo u mojoj zajednici,
već i u drugim zajednicama.
Kada se u februaru raspravljalo o predlogu zakona o dečijem braku,
bile smo tamo, ispred Skupštine.
Svakog dana, kada su poslanici ulazili u zgradu,
mi smo im govorile: "Molimo vas podržite ovaj predlog zakona."
Tamo nemamo mnogo tehnoloških naprava kao ovde,
ali imamo svoje male telefone.
Pa smo rekle: "Zašto ne bismo nabavile njihove brojeve i slale im SMS poruke?"
Tako smo i uradile. Dobra stvar.
(Aplauz)
I kada je zakon bio izglasan poslale smo im poruku:
"Hvala vam što ste podržali predlog zakona."
(Smeh)
A kada je predsednik potpisao zakon
i učinio ga pravosnažnim, to je bio plus.
U Malaviju je sada zakonska granica za stupanje u brak 18 godina, od 15 do 18.
(Aplauz)
Dobro je znati da je zakon usvojen,
ali reći ću vam ovo:
Postoje zemlje gde je zakonska granica za stupanje u brak 18 godina,
ali zar ne čujemo svakodnevne vapaje žena i devojčica?
Svakog dana traće se životi devojčica.
Krajnje je vreme da vođe počnu da poštuju svoju obavezu.
Poštovanje ove obaveze,
podrazumeva da stalno imaju na umu probleme devojčica.
Ne moramo biti podređene kao drugorazredna bića.
Moraju znati da žene, poput nas u ovoj sali,
mi nismo samo žene, mi nismo samo devojčice,
mi smo izvanredne.
Mi možemo učiniti više.
I još jedna stvar u vezi sa Malavijem,
i ne samo Malavijem, već i drugim zemljama.
Zakoni koji postoje,
znate da zakon nije zakon sve dok se ne primenjuje?
Zakon koji je tek nedavno usvojen
i zakoni koji postoje u drugim zemljama
moraju biti promovisani na lokalnom nivou,
na nivou zajednice,
gde su problemi devojčica veoma uočljivi.
Devojčice se svakodnevno susreću sa teškim problemima, na nivou zajednice.
Ako ove devojčice budu znale da postoje zakoni koji ih štite
moći će da se pobune i odbrane
jer će znati da postoji zakon koji ih štiti.
I rekla bih još da su
glasovi devojčica i glasovi žena
divni, oni su prisutni,
ali ovo ne možemo uraditi same.
Muški zastupnici, moraju uskočiti,
priključiti se, da radimo zajedno.
To je zajednički posao.
Potrebno nam je ono što i drugim devojčicama:
dobro obrazovanje, i iznad svega, da se ne udajemo sa 11 godina.
I još,
znam da zajedno
možemo promeniti pravni,
kulturni i politički okvir
koji osporava prava devojčica.
Stojim danas ovde
i tvrdim da možemo okončati dečije brakove u jednoj generaciji.
Ovo je trenutak
kada će jedna devojčica i druga i milioni devojčica širom sveta
moći da kažu:
"Udaću se kad ja to budem želela."
(Aplauz)
Hvala. (Aplauz)