דבורים הם יצורים מרתקים מכמה סיבות:
משטר העבודה המדהים שלהן,
הסירופ הסוכרי שהן מייצרות
והמבנה החברתי המורכב שלהן.
אבל סיבה אחרת היא שדבורים הן, למעשה,
מתמטיקאיות מעולות.
מדענים טוענים שהחרקים הזעירים יכולים לחשב זוויות,
ואפילו להבין את עקמומיות כדור הארץ.
אבל יש גאונות מתמטית מסויימת של דבורים
מאחורי הפן הכי חשוב של חיי הדבורה: הכוורת.
ממש כמו אנשים, דבורים צריכות אוכל ומחסה כדי לחיות.
הכוורת היא לא רק בית הדבורים,
אלא משמשת גם כמקום לאכסון הדבש שלהן.
מאחר והיא כה חיונית להשרדות,
דבורים צריכות לשכלל לשלמות את המבנה הארכיטקטוני של הכוורת.
אם תבחנו כל פיסה של הכוורת,
אתם תראו שהוא מורכב
מתאים משושים או עם שישה צדדים דחוסים בצפיפות.
מכל העיצובים האפשריים,
למה דבורים בוחרות בזה?
כדי להבין, אתם צריכים לחשוב כמו דבורה.
דבורים צריכות מקום בטוח למחיה של כל המושבה שלהן.
בדומה, צריך להיות מקום
בו הנקטר שלהן יוכל להאגר ולהבשיל בהתאם
עד שהוא הופך לדבש.
זה אומר שיש צורך ליעילות רצינית במקום.
פתרון טוב הוא לבנות יחידות אכסון קטנות, או תאים,
גדולות מספיק לדבורה להכנס,
שיכול לשמש גם כמיכל בו ישמר הנקטר:
צנצנות הדבש הפרטיות של הדבורים.
הדבר הבא, זה לקבוע ממה התאים הקטנים יהיו עשויים.
לדבורים אין מקור או ידיים להרים דברים,
אבל הן מסוגלות ליצר שעווה.
העניין הוא, שלייצר אותה זו עבודה ממש קשה.
דבורים צריכות לצרוך 225 גרם של דבש
כדי ליצר 28 גרם של שעווה.
אז הן לא רוצות לבזבז אותה.
אז, הן צריכות עיצוב שמאפשר להן לאגור
את הכמות הגדולה ביותר של דבש
בשימוש בכמות המועטה ביותר של שעווה.
איזו צורה עושה את זה?
דמיינו לרגע שכל הדבורים היו
צריכות להשתתף באקדמיה לארכיטקטורה וללכת לשיעורי מתמטיקה.
בואו נגיד שהן היו שואלות את המורה לגאומטריה שלהן,
"איזו צורה תתן לנו הכי הרבה מקום אכסון לדבש שלנו,
אבל תדרוש את הכמות המועטה ביותר של שעווה?"
ואז המורה לגאומטריה ענה,
"הצורה שהם מחפשים היא מעגל."
ושחרר את הדבורים לחזור לאתר בניין הניסוי שלהם
ולבנות את הכוורות שלהם מתאים עגולים.
אחרי זמן מה, כמה מהן שמו לב
לבעיה עם העיצוב שלהן:
רווחים קטנים בין התאים.
"אנחנו אפילו לא יכולות להכנס לשם! זה חלל מבוזבז!"
הן כנראה חשבו.
אז, בהתעלמות משיעור הגאומטריה,
הן לקחו את העניינים לידיהן,
הדבורים חזרו ללוח השרטוט
לחשוב מחדש על עיצוב הכוורת.
אחת הציעה משלושים,
"אנחנו יכולות להשתמש במשלושים. תראו! הם מתאימים יחד באופן מושלם."
דבורה אחרת הציעה ריבועים.
לבסוף, דבורה אחרת פתחה את הפה ואמרה,
"נראה שמחומשים לא עובדים, אבל משושים כן!
אנחנו רוצים את הצורה שתשתמש בהכי פחות שעווה
ותהיה מסוגלת לאכסן הכי הרבה דבש.
כן, אני חושבת שזה משושה."
"למה?"
"זה נראה יותר כמו עיגול מכל האחרים."
"אבל איך אנחנו יודעים את זה בוודאות?"
כדי לגלות, החרקים הארכיטקטים הפעילים
חישבו את השטח של המשולש, הריבוע והמשושה
ומצאו שהמשושה היה למעשה,
הצורה שנתנה להם הכי הרבה מקום אחסון.
הם הסכימו על הגודל האידיאלי והתחילו לעבוד.
החלה היעילה שהיא סימן ההכר של הדבורים היום,
היא כנראה התוצאה של נסיון וטעיה,
אבל במשך תקופות ארוכות של הסטוריה אבולוציונית.
עם זאת, זה השתלם.
הציצו לכוורת --
עם המשקפיים המגינות והרשת, כמובן --
ואתם תראו את התוצאה הסופית: חלה יפיפיה וקומפקטית
שכל ארכיטקט היה גאה לעצב.