Kezdésként elmondanám, hogy mindennek a 90 százaléka marhaság.
(Nevetés)
Ez a Sturgeon szabály, ami azt jelenti,
hogy mindennek a nagy része mindig rossz.
Van egy zsiráfom.
A hátam mögé fogom dobni a zsiráfot,
és aki elkapja, az fog nekem segíteni.
Uram, Ön elkapta a zsiráfot.
Van egy kártya a kezemben.
Nevezzen meg egy kártyát a pakliban.
Néző: Kör tízes.
Helder Guimarães: Kör tizes.
Bármelyik kártyát választhatta volna,
de Ön a kör tízet választotta.
Mindennek a 90 százaléka marhaság,
és itt egy példa, ami igazat ad Sturgeonnak.
(Nevetés)
(Taps)
(Nevetés)
Uram, ez nem az ön műsora.
(Nevetés)
Csak tartsa még meg a zsiráfot egy percre.
Jézusom.
(Nevetés)
Őrültek.
Az igazság az,
hogy miért rossz mindennek a nagy része?
Szerintem azért, mert túl korán állunk meg a gondolkodásban.
Mutatok egy rendes kis példát.
Ezt csinálták az emberek a század forduló környékén --
a másik század, nem ez.
Vettek egy darab papírt,
és összehajtották csak a gyengébb kezüket használva,
nekem ez a bal.
Ez körülbelül így nézett ki.
A reakcióból látom, hogy ez mennyire nem érdekli önöket.
(Nevetés)
Ez rendben van, megértem hogy miért.
Túl hamar megállunk gondolkodni.
De hogyha hozzáadunk egy kis kreativitást,
például egy gemkapcsot.
A gémkapocs teszi ezt érdekessé.
Nemcsak az, hogy az ujjaim helyett
az öklömet használom,
ami ezt még érdekesebbé teszi.
Hanem az is, ha felállítok magamnak időkorlátot egy másodpercre,
ami valahogy így nézne ki.
Most -- nem, nem, nem.
Sturgeonnak talán igaza volt.
De nem kell mindig igaznak lennie.
Minden megváltozhat.
Uram, melyik kártya volt?
Kör tízes?
Itt van egy példa ami bizonyítja, minden megváltozhat --
kör tízes.
(Taps)
A titkok fontosak.
És a titkok értékesek.
És ez a legjobb titok, amit valaha megtapasztaltam.
Egy pakli kártyával kezdődik az asztalon,
egy öreg ember és egy ígéret,
"Nem fogok hozzányúlni a paklihoz, amíg ennek vége."
Nem számít hogy ki volt az ember,
csak a fejemben visszhangzó ígérete:
"Nem fogok hozzányúlni a paklihoz, amíg ennek vége nem lesz."
Ez idő alatt,
egy kis jegyzetfüzet volt a kezében,
amit néha kinyitott, átfutotta a lapjait,
és megnézett valamit.
De én nem nagyon figyeltem a könyvre,
csak a paklira, és az ígéretére,
"Nem fogok hozzányúlni a paklihoz amíg ennek vége nem lesz."
Uram, önnél van a zsiráf.
Dobja el úgy valamerre,
hogy eltaláljon vele egy másik személyt.
Tökéletes. Uram, ön fogja játszani az én szerepemet ebben a történetben.
Az öreg ember hozzám fordult és azt mondta:
"Választhatsz egy piros vagy egy fekete kártyát."
Én választottam a ...
Néző 2: Fekete kártyát.
HG: Csakugyan!
A fekete kártyát.
Azt mondta: "Lehet treff vagy pikk,"
és én választottam ...
Néző 2: a pikket.
HG: Csakugyan! Pikket.
Azt mondta: "Lehet alacsony vagy magas értékű pikk."
Én azt válaszoltam ...
Néző 2: Magas.
HG: Csakugyan!
Ha magas értékű, akkor lehet kilences, tízes,
bubi, király, dáma, vagy ász.
És én azt válaszoltam ...
Néző 2: Király.
HG: Csakugyan, pikk király.
Uram, legyünk nyíltak.
Feketét választott, pikket,
ami sokat ér, és -- bocsánat mi is volt?
Néző: Király. HG: Pikk király.
Úgy érezte, hogy befolyásoltam önt bármi módon?
Néző: Nem, csak az energiáját éreztem.
HG: De szabad választás volt, igaz?
Mert ha nem, újrakezdhetjük.
De tényleg az ön választása volt? Néző 2: Teljesen.
HG: Az öreg azt kérte utoljára,
hogy válasszak egy számot 1 és 52 között.
És az első szám amire gondoltam...
Néző 2: 17 volt.
HG: Csakugyan! 17 volt.
Az öreg ember csak ennyit mondott:
"Itt a vége."
És rögtön tudtam hogy ez mit jelent.
Tudtam, hogy hozzá fog nyúlni a paklihoz.
Minden amit látni fognak ugyanúgy történt.
Kivette a paklit a dobozból.
Semmi nincs a dobozban.
Így számolt: "egy, kettő, három, négy, öt, hat, hét, nyolc, kilenc, tíz."
A feszültség emelkedett.
(Nevetés)
"11, 12, 13, 14, 15, 16, 17."
És a 17. kártya helyén, a pikk király helyett,
valami volt a pakli közepén,
ami, mint kiderült, egy titok volt.
Az öreg ember felállt, és elment.
Soha többé nem láttam.
De otthagyta a füzetét,
ami ott volt a kezdet óta.
És amikor felvettem,
ráleltem a legjobb titokra, amit valaha megtapasztaltam.
A titkaink és a titkok amiket megosztunk
meghatároznak minket.
És az öreg ember így osztotta meg a titkát velem.
(Taps)
Őrültség! Na most --
(Nevetés)
Hiszek abban, hogy nagyszerű dolgok mindig történnek.
De tényleg.
De nem mindig látjuk őket, mert
nem hozzuk magunkat abba a helyzetbe,
hogy kutassunk a nagyszerű dolgok után.
De ha mégis úgy döntünk, hogy figyeljünk ezekre a nagyszerű,
kicsi véletlenekre, akkor láthatjuk, hogy mennyire csodálatosak.
Önnél van a zsiráf,
dobja el valamelyik irányba, hogy az utolsó véletlenszerű személyt megtalálja.
Uram, megkérdezném,
van e önnél amerikai egydolláros?
Néző 3: Azt hiszem.
HG: Igen? Micsoda véletlen!
(Nevetés)
Győződjünk meg hogy valóban van-e.
Van önnél?
Néző: Igen. HG: Tökéletes.
Kérem tegye azt pontosan amit én.
Nálam is van egy egydolláros.
Vegye kérem a kezébe,
és hajtsa össze a Washington résszel a közepén.
Egy nagyobb négyszöget fog így kapni.
Most fogja, és hajtsa hosszában össze úgy,
hogy egy téglalapot kapjon,
és újra -- jól hajtsa össze --
és amikor megvan,
hajtsa be megint, hogy egy kis négyzetet kapjon
és szóljon, ha készen van.
Készen van? Tökéletes.
Most közelebb jövök,
de mielőtt elkezdjük,
megbizonyosodnék, hogy minden komoly körülmények között zajlik.
Először is, van egy filcünk, és egy gemkapcsunk.
Kérem fogja a filcet és írja alá a bankjegyet.
Azért mert,
később mindenfélét fogok a színpadon csinálni,
és nem akarom, hogy azt gondolják,
hogy amíg eltereltem a figyelmüket,
valaki gyorsan kicserélte a bankjegyet.
Így szeretném, ha mindenki látná ugyanazt a bankót.
Azt is szeretném ha fogná a gemkapcsot,
és rátenné a bankjegyre.
Így ha valaki mégis kicserélné gyorsan a bankjegyet,
akkor sem lenne elég időm, hogy kinyissam, és becsukjam,
és azt lássam amit nem szeretnék.
Jó lesz így?
Visszakérném a filcet.
És most, teljesen láthatóan,
szeretném ezt a bankjegyet látható helyen tartani
a kísérlet első pillanatától kezdve,
hogy mindenki tisztán lássa,
még a kamera is idejöhet a színpadra.
Tökéletes, mindenki látja.
Az ön aláírása? Igen? Tökéletes.
Most a paklit és a poharat is használni fogjuk.
És abba a helyzetbe hozzuk magunkat,
hogy kutassunk a nagyszerű véletlenek után.
Tudna nekem segíteni ezzel?
Vegyen pár kártyát, és keverje össze.
Ön is össze tudna keverni párat?
Legyen szíves ön is.
Kártyát keverni sokféle módon lehet.
Például így.
Vagy sokkal zavarosabban,
valahogy így.
Lehet kártyát keverni amerikai módon.
Portugál lévén, nem vagyok jogosult ahhoz hogy azt megtanítsam.
De az nagyon fontos, hogy keverés után
mindig emeljünk.
Megtenné ezt nekem, uram?
Kérem, emeljen.
És amikor készen vannak, helyezzék a lapokat a magasba.
Ön is, emeljen, és rakja fel a lapokat.
A magasba.
Egy pakli szétosztva és összekeverve egy, kettő, három, négy öt ember által.
Most össze fogom szedni a lapokat.
Pontosan így.
Véletlenek után fogok kutatni, mindenki szeme láttára.
Legalábbis megpróbálom.
Van néhány lapom ami talán,
talán nem jelent semmit.
Talán csak azért, mert nem figyelünk eléggé.
De talán nagyon is sokat jelent.
Mielőtt kezdünk, uram, ön adott nekem egy bankjegyet.
Ez az ön aláírása?
Néző 3: Igen.
HG: Szeretném ha látnák
ahogy kibontom a bankjegyet,
és feltárok egy titkot, amit együtt hoztunk létre.
És az nem más, mint a bankjegy sorszáma.
Hölgyem, megfogná a bankjegyet?
A sorozatszám egy betűvel kezdődik.
Mi az első szám a betű után?
Néző 4: Hét.
HG: Hét.
Hét.
De ez talán csak egy véletlen.
Mi a második szám? Néző 4: Kilenc.
Szóval a hét után kilenc jön.
És a kilenc után?
Néző 4: Kettő.
HG: Kettő. És az után?
Néző 4: Három.
HG: Három, és utána?
Néző 4: Három. HG: Három.
Néző 4: Hét. HG: Hét.
Néző 4: Négy. HG: Négy.
Néző 4: Kettő. HG: Kettő, és?
Néző 4: Q.
HG: Q mint dáma?
(Taps)
Treff dáma!
Az összes kártya sorban, csak önöknek.
Ez az én műsorom.
Köszönöm szépen, és szép estét kívánok.
(Taps)