V roku 1960, ešte ako študent, som dostal cestovné štipendium
na štúdium bývania v USA.
Cestovali sme po celej krajine.
Videli sme vysoké budovy s verejnými bytmi
vo všetkých veľkých mestách: New Yorku, Filadelfii.
Bývali v nich tí, čo nemali na výber.
Potom sme cestovali z jedného predmestia do druhého.
Vrátil som sa s myšlienkou, že by sme mali bytové domy pretvoriť.
Musí existovať iný spôsob.
Nepáčia sa nám predmestia, navrhnime preto stavbu,
v ktorej by mal každý byt výhody rodinného domu.
Habitat by bol plný záhrad, kontaktu s prírodou,
chodby by nahradili ulice.
S cieľom znížiť náklady sme prerobili existujúce domy.
Asi o 50 rokov neskôr stojí.
Je to miesto, kde ľudia chcú žiť.
Bol vyhlásený za dedičstvo, ale nevyrástlo ich viac.
V roku 1973 som po prvýkrát navštívil Čínu.
Bolo to počas kultúrnej revolúcie.
Cestovali sme po celej krajine a stretli sme sa s architektmi a plánovačmi.
Toto je Peking v tom období.
Ani jedna vysoká budova v Pekingu ani Šanghaji.
Shenzhen ani len neexistovalo ako mesto.
Neboli tam takmer žiadne autá.
Toto je Peking 30 rokov neskôr.
Toto je Hong Kong.
Ak máte peniaze, žijete tu, ak ste chudobní, žijete tu.
Vysoká hustota zaľudnenia je všade.
A nielen v Ázii.
V Sao Paule môžete ísť vrtuľníkom 45 minút
a vidieť, ako vysoké budovy zaplavili nízke mesto 19. storočia.
S tým sú spojené cestovné zápchy, prichádzame o mobilitu atď.
Pred pár rokmi sme sa preto pokúsili Habitat prerobiť.
Mohol by byť cenovo dostupnejší?
Dá sa dosiahnuť rovnaká kvalita života
aj pri dnešnej hustote?
Uvedomili sme si, že ide hlavne o svetlo,
ide o slnko, ide o prírodu,
ide o fraktilizáciu.
Dá sa otvoriť povrch budovy a mať viac kontaktu s vonkajším prostredím?
Napadol nám rad modelov, ekonomických modelov,
lacnejších a kompaktnejších, obytné membrány,
kde by si sami ľudia mohli navrhnúť svoj príbytok a vytvoriť vlastné záhrady.
Rozhodli sme sa vyskúšať to v New Yorku a sústredili sme sa na Dolný Manhattan.
Načrtli sme mapu zabudovanej časti Manhattanu.
Naľavo je Manhattan dnes: modré sú byty,
červené kancelárske priestory, obchody.
Napravo sme to pozmenili: kancelárske priestory tvoria základ,
na horných 74 poschodiach sú byty.
Na 25. poschodí je ulica vo vzduchu, spoločná ulica.
Má tvar pyramídy.
Obsahuje záhrady a spoločné vonkajšie priestory,
takmer všetky byty majú svoju vlastnú súkromnú záhradu
a je plná spoločných priestorov.
To najdôležitejšie je, že je priepustná a otvorená.
Netvorí v meste stenu alebo prekážku
a svetlo preniká všade.
Za posledné 2 alebo 3 roky sme po prvýkrát
preniesli kvalitu života Habitatu
do projektov zo skutočného života v Ázii.
Toto je Qinhuangdao v Číne, domy strednej triedy,
pre ktoré je podmienkou, že každý byt musí byť vystavený
slnečnému svetlu 3 hodiny denne a meria sa to počas zimného slnovratu.
Vo výstavbe, v Singapure, opäť, domy strednej triedy, záhrady,
spoločné ulice, parky atď.
A v Kolombe.
Ale chcem hovoriť ešte o niečom, o dizajne verejných priestorov.
100 rokov po tom, čo sme začali stavať
vysoké budovy, ešte musíme pochopiť,
ako sa z vysokých budov vytvára mesto
či verejný priestor.
V Singapure sme mali príležitosť: 930 000 metrov štvorcových,
strašne vysoká hustota, vývoj konceptov
vonkajší a vnútorný, integrované promenády a parky
s intenzívnym mestským životom.
Existujú vonkajšie a vnútorné priestory
a ľudia sa pohybujú z jedných do druhých.
Existuje kontakt s prírodou a, to najdôležitejšie,
na každom poschodí štruktúry verejné záhrady a otvorené priestory.
Na najvyššej časti podstavca, nad vežami,
na streche, nebeský park:
jeden hektár, bežecké dráhy, reštaurácie
a najdlhší bazén na svete.
Toto je všetko, čo vám môžem porozprávať za 5 minút.
Ďakujem.
(potlesk)