Podbacujem kao žena,
podbacujem kao feministkinja.
Imam strastvene stavove o rodnoj ravnopravnosti,
ali brinem da slobodnim prihvatanjem etikete "feministkinja",
ne ispadam poštena prema dobrim feministima.
Ja sam feministkinja, no prilično sam loša u tome.
Avaj, pa sebe zovem lošom feministkinjom.
Bar sam napisala esej,
a kasnije i knjigu: "Loša feministkinja",
a posle su me u intervjuima počeli da zovu Lošom feministkinjom.
(Smeh)
Pa, ono što je počelo kao interna šala sa samom sobom
i namerna provokacija,
postalo je stvarnost.
Dozvolite da se vratim unazad.
Kada sam bila mlađa,
uglavnom kao tinejdžerka i u dvadesetim,
imala sam čudne pretpostavke o feministkinjama,
da su dlakave, ljute, mrziteljke muškaraca, žene koje preziru seks -
kao da su to loše stvari.
(Smeh)
Ovih dana, posmatram kako se odnose prema ženama širom sveta
i naročito se bes čini prilično razumnom reakcijom.
Ali nekada
sam brinula zbog tona u glasu ljudi
kad bi pretpostavili da sam feministkinja.
Etiketa feministkinje je bila optužba,
to je bila ne baš lepa reč koja počinje na "f".
Bila sam označena kao žena koja ne igra prema pravilima,
koja očekuje previše,
koja ima izuzetno visoko mišljenje o sebi,
koja se usuđuje da veruje da je jednaka - (kašalj) - superiorna nad muškarcima.
Ne želite da budete ta buntovnica,
sve dok ne shvatite da baš i jeste ta žena
i da ne možete da zamislite da budete bilo šta drugo.
Kako sam sazrevala, počela sam da prihvatam
to da sam uistinu feministkinja, i to ponosna.
Ja smatram da su određene istine same po sebi očigledne:
žene i muškarci su jednaki.
Zaslužujemo da budemo jednako plaćene za isti posao.
Imamo pravo da se krećemo kroz svet kako poželimo,
slobodne od uznemiravanja ili nasilja.
Imamo pravo na lak, pristupačan pristup kontracepciji
i reproduktivnim službama.
Imamo pravo da odlučujemo o svojim telima,
nezavisno od zakonskih previda i jevanđelističkih doktrina.
Imamo pravo na poštovanje.
Ima tu još.
Kada govorimo o potrebama žena,
moramo da razmotrimo i druge identitete koje nastanjujemo.
Mi nismo samo žene.
Mi smo ljudi različitih tela,
ispoljavanja pola, vere, seksualnosti,
klasnog porekla, mogućnosti i još mnogo toga.
Moramo da razmotrimo
ove razlike i kako one utiču na nas,
kao što i moramo da razmotrimo šta nam je zajedničko.
Bez ovakve obuhvatnosti, naš feminizam je beznačajan.
Držim da su ove istine očigledne, ali dozvolite da budem jasna:
ja sam nered.
Ispunjena sam kontradikcijama.
Ja feminizam praktikujem na mnogo pogrešnih načina.
Imam još jedno priznanje.
Dok se vozim na posao, slušam neotesani rep prilično glasno.
(Smeh)
Iako u tekstovima pesama ponižavaju žene -
ti tekstovi me vređaju do srži -
klasična pesma Yin Yang Twins-a, "Salt Shaker" (Slanik) -
neverovatna je.
(Smeh)
"Učini to u mokroj majici.
Kujo, moraš da treseš dok te pozadina ne zaboli!"
(Smeh)
Zamislite to.
(Smeh)
Poezija, zar ne?
Krajnje sam preplašena svojim muzičkim izborima.
(Smeh)
Čvrsto verujem u muške poslove,
u koje uključujem sve što ne želim da radim -
(Smeh)
znači sve kućne poslove,
ali takođe: ubijanje buba, bacanje smeća, briga o travnjaku i održavanje vozila.
Ne želim da učestvujem u tome.
(Smeh)
Moja omiljena boja je roza.
Volim modne časopise i lepe stvari.
Gledam "Mladoženju" i romantične komedije
i imam apsurdna maštanja o tome kako se bajke ostvaruju.
Neki moji prestupi su nepodnošljiviji.
Ako žena želi da uzme muževo prezime,
to je njen izbor i nije na meni da sudim.
Ako žena odluči da bude kod kuće i odgaja decu,
i taj izbor prihvatam.
Nije problem u tome što ona sebe tada dovodi u ekonomski ranjiv položaj;
problem je što je naše društvo tako udešeno
da žene postaju ekonomski ranjive, ako naprave taj izbor.
Pozabavimo se time.
(Aplauz)
Odbacujem matični feminizam
koji je kroz istoriju ignorisao ili se oglušivao o potrebe
obojenih žena, žena iz radničke klase, lezbejki i transpolnih žena,
zarad podrške heteroseksualnih belkinja iz srednje i više klase.
Slušajte, ako je to dobar feminizam - ja sam veoma loša feministkinja.
(Smeh)
Imamo i sledeće:
kao feministkinja, osećam izuzetan pritisak.
Imamo tendenciju da stavljamo vidljive feministe na pijedestal.
Očekujemo od njih da se ponašaju savršeno.
Kada nas razočaraju,
rado ih oborimo sa postolja na koje smo ih postavili.
Kao što sam rekla, ja sam nered -
smatrajte da sam oborena sa postolja,
pre no što pomislite da me stavite na njega.
(Smeh)
Isuviše mnogo žena,
naročito revolucionarki i industrijskih vođa
se plaši da bude označeno kao feministkinja.
Plaše se da istupe i kažu: "Da, ja sam feministkinja",
iz straha od onoga šta ta oznaka predstavlja,
iz straha od nemogućnosti dosezanja nerealnih očekivanja.
Uzmite, na primer, Bijonse ili kako je ja zovem: Boginja.
(Smeh)
Ona se u skorašnje vreme pojavljuje kao vidljiva feministkinja.
Na Dodeli MTV muzičkih nagrada 2014,
nastupala je ispred reči "feminist" visoke tri metra.
Bio je to veličanstven prizor za videti,
kako ova pop zvezda otvoreno prihvata feminizam
i daje do znanja devojkama i momcima
da je feminizam nešto što treba da se slavi.
Kako je momenat bledeo, kritičari kulture počeli su sa beskrajnim debatama
o tome da li je ili nije Bijonse uistinu feministkinja.
Ocenjivali su njen feminizam,
umesto da prosto poveruju na reč odrasloj, uspešnoj ženi.
(Smeh)
(Aplauz)
Zahtevamo savršenstvo od feministkinja
jer se još uvek borimo za toliko toga,
želimo toliko toga,
potrebno nam je prokleto mnogo.
Idemo daleko preko razumne, konstruktivne kritike,
kako bismo secirali feminizam bilo koje žene,
rasparčavamo ga dok ne ostane ništa.
Ne moramo to da radimo.
Loš feminizam - ili zaista, obuhvatniji feminizam - je početak.
Ali šta će onda da se desi?
Krenimo od prihvatanja naših nesavršenosti do odgovornosti,
ili delajmo kako govorimo i budimo malčice hrabrije.
Ako slušam muziku koja me ponižava,
stvaram potražnju za kojom će umetnici veoma rado
da obezbede beskonačnu ponudu.
Ovi umetnici neće promeniti
način na koji govore o ženama u pesmama
sve dok mi ne zatražimo promenu, udarajući ih po džepu.
Svakako da je teško.
Zašto moraju da budu tako zarazne?
(Smeh)
Teško je napraviti bolji izbor
i tako je lako pravdati lošiji.
Ali -
kada pravdam loše izbore,
otežavam ženama da postignu jednakost,
jednakost koju svi zaslužujemo
i ja moram da ovladam time.
Mislim na svoje nećake od tri i četiri godine.
Prelepe su i tvrdoglave, briljantne devojčice,
koje su izuzetno hrabre.
Želim im da budu uspešne u svetu u kom su cenjene
zbog toga što su jaka bića.
Pomislim na njih,
i iznenada je bolje izbore sve lakše napraviti.
Svi možemo da pravimo bolje izbore.
Možemo promeniti program kada u televizijskoj emisiji
tretiraju kao sport seksualno nasilje nad ženama,
"Igra prestola".
Možemo da promenimo radio stanicu
kada čujemo pesme koje nipodaštavaju žene.
Možemo da trošimo novac od bioskopskih ulaznica drugde
kada na filmovima tretiraju žene
kao puki ukras.
Možemo prestati da pratimo profesionalne sportove
čiji sportisti tretiraju svoje partnerke kao vreće za udaranje.
(Aplauz)
S druge strane, muškarci - a naročito heteroseksualni belci -
mogu da kažu: "Ne, neću da me objavljujete u vašem časopisu,
ili da učestvujem u vašem projektu ili bilo kako s vama da sarađujem,
dok ne uključite određen broj žena,
i kao učesnika i kao donosilaca odluka.
Neću s vama sarađivati, dok vaša publikacija
ili vaša organizacija ne počne da uključuje razne različitosti."
Mi, koji smo zapostavljeni,
a pozovu nas da učestvujemo u sličnim projektima,
možemo takođe da odbijemo učešće
sve dok više nas propuste kroz diskriminatorske barijere,
i ne prestanemo da budemo simbolični.
Bez ovih napora,
bez zauzimanja ovakvog stava,
naša dostignuća neće mnogo da znače.
Možemo da počinimo ove malene činove hrabrosti
i da se nadamo da će naši izbori da prodru do ljudi na vlasti -
do izdavača, filmskih i muzičkih producenata,
izvršnih direktora, zakonodavaca -
ljudi koji mogu da naprave veće, hrabrije izbore
kako bi smo stvorili trajniju, smisleniju promenu.
Možemo i hrabrije da ispoljavamo svoj feminizam -
dobar, loš ili bilo kakav između toga.
Poslednje reči moje knjige "Loša feministkinja" glase:
"Radije ću da budem loša feministkinja nego da uopšte ne budem feministkinja."
Ovo je tačno iz mnogo razloga,
ali pre i iznad svega, kažem ovo jer nekada davno
glas mi je ukraden
i feminizam mi je pomogao da ga povratim.
Desio mi se incident.
Zovem to incidentom kako bih mogla da se nosim s njegovim teretom.
Neki dečaci su me slomili,
kad sam bila suviše mlada, nisam znala
šta dečaci mogu da urade da slome devojku.
Nipodaštavali su me.
Počela sam da verujem da sam ništa.
Ukrali su mi glas i kao posledica toga,
nisam se usuđivala da verujem
da bilo šta to kažem može da bude značajno.
Ali -
imala sam pisanje.
A pisanjem sam se iznova osmislila.
Pisanjem sam stvarala snažniju verziju sebe same.
Čitam reči žena
koje bi možda mogle da razumeju priču poput moje
i žene koje su izgledale kao ja
i koje su razumele kako se kretati kroz svet s tamnom kožom.
Čitam reči žena koje su mi pokazale da nisam ništa.
Naučila sam da pišem kao one,
a potom sam pronašla svoj stil.
Povratila sam svoj glas
i počela sam da verujem da je moj glas beskrajno moćan.
Kroz pisanje i feminizam,
takođe sam otkrila da kad bih bila iole hrabrija,
neka druga žena bi me možda čula, videla i spoznala
da niko od nas nije ništa, iako nam svet to poručuje.
U jednoj ruci
držim moć kojom mogu da ostvarim bilo šta.
A u drugoj
držim skromnu stvarnost da sam samo jedna žena.
Ja sam loša feministkinja,
ja sam dobra žena,
trudim se da budem bolja u svojim razmišljanjima,
rečima i delima,
a da ne napustim sve što me čini ljudskim bićem.
Nadam se da svi možemo da učinimo isto.
Nadam se da svi možemo biti malčice hrabri,
kad nam je takva hrabrost neophodna.
(Aplauz)