Ne uspijevam kao žena,
ne uspijevam kao feministica.
Imam jak stav o ravnopravnosti spolova,
ali se bojim da etiketiranje mene kao feministice
ne bi bilo fer prema dobrim feministicama.
Feministica sam, ali prilično loša.
Oh, zato se i nazivam lošom feministicom.
Ili sam barem napisala esej,
a zatim i knjigu "Loša feministica",
a onda su me u intervjuima ljudi počeli zvati Ona loša feministica.
(Smijeh)
Ono što je počelo kao moja šala sa samom sobom
i namjerna provokacija
postalo je "nešto".
Vratit ću se malo unatrag.
U mladosti,
u tinejdžerskim godinama i 20-ima
zamišljala sam feministice
kao dlakave, ljute žene koje mrze muškarce i seks --
kao da su to loše stvari.
(Smijeh)
Promatram kako su žene tretirane diljem svijeta
i ljutnja se čini kao savršeno razuman odgovor na to.
Ali ranije
sam se brinula zbog tona ljudi
kada su govorili da sam možda feministica.
Oznaka feminizma bila je optužba,
riječ koja nije baš pristojna.
Prozvali su me ženom koja ne poštuje pravila,
koja previše očekuje,
koja ima previsoko mišljenje o sebi
jer se usuđujem vjerovati da sam jednaka -- (Kašlje) -- superiorna muškarcu.
Ne želiš biti takva buntovnica
dok ne shvatiš da itekako jesi
i ne možeš ni zamisliti da si netko drugi.
S godinama sam počela prihvaćati
da sam zaista feministica, i to ponosna.
Vjerujem u neke očite istine:
Žene su ravnopravne s muškarcima.
Za isti posao zaslužujemo istu plaću.
Imamo se pravo kretati svijetom kako želimo,
bez uznemiravanja i nasilja.
Imamo pravo na pristup lakoj i jeftinoj kontracepciji
i reproduktivnim uslugama.
Imamo pravo odlučivati o svojim tijelima,
bez zakonskog nadgledanja i evanđeoskog nauka.
Imamo pravo na poštovanje.
Ima toga još.
Kada govorimo o potrebama žena,
moramo uzeti u obzir i njihove druge identitete.
Mi nismo samo žene.
Ljudi smo različitih tijela,
rodnih izraza, vjera, seksualnosti,
staleža, sposobnosti i još toliko toga.
Moramo uzeti u obzir
te različitosti i kako one utječu na nas
kao što uzimamo u obzir i sve ono što nam je zajedničko.
Bez uključivanja toga, naš je feminizam nula.
Vjerujem da su te istine očite, ali bit ću iskrena:
ja sam živi kaos.
Puna sam proturječnosti.
Na mnogo načina ne pratim feministički pokret.
Još nešto moram priznati.
Dok se vozim na posao vrlo glasno slušam nasilni rap.
(Smijeh)
Iako su riječi pjesama ponižavajuće za žene --
te me riječi duboko vrijeđaju --
klasik Yin Yang Twinsa "Salt Shaker" --
pjesma je izvrsna.
(Smijeh)
"Pokaži se u mokroj majici,
kujo, moraš dobro tresti, dok te papak ne zaboli!"
(Smijeh)
Razmislite o tome.
(Smijeh)
Poezija, zar ne?
Zaista sam zgrožena svojim glazbenim ukusom.
(Smijeh)
Čvrsto vjerujem u muške poslove,
a oni uključuju sve što ja ne želim raditi --
(Smijeh) --
sve vezano uz domaćinstvo,
ali i ubijanje buba, iznošenje smeća, briga oko travnjaka i održavanje vozila.
Ne želim imati veze s tim.
(Smijeh)
Roza mi je omiljena boja.
Uživam u modnim časopisima i lijepim stvarima.
Pratim "Neženju", gledam romantične komedije
i imam apsurdne ideje da se bajke mogu ostvariti.
Neki su od mojih prijestupa očitiji.
Ako žena želi uzeti muževo prezime,
to je njezin izbor i nije na meni da sudim.
Ako žena izabere ostanak kod kuće kako bi odgajala djecu,
prihvaćam i taj izbor.
Nije problem u tome što se ona tim izborom čini ekonomski ranjivom;
problem je taj što je naše društvo takvo
da žene postaju ekonomski ranjive kada izaberu.
Pozabavimo se time.
(Pljesak)
Odbijam mainstream feminizam
koji je kroz povijest ignorirao ili odbijao potrebe
crnkinja, žena radničke klase, queer i transrodnih žena,
a podržavao bijele hetero žene srednje i više društvene klase.
Ako je to dobar feminizam -- ja sam jako loša feministica.
(Smijeh)
A tu je još i ovo:
kao feministica sam pod velikim pritiskom.
Skloni smo uzdizati vidljive feministice.
Očekujemo da budu savršene i poziraju.
A kada nas razočaraju,
radosno ih mičemo s postolja na koje smo ih sami postavili.
Kao što sam rekla, živi sam kaos --
maknuta sam s postolja čak i
prije nego su me tamo uzdigli!
(Smijeh)
Mnoge se žene,
naročito one revolucionarne i na vodećim pozicijama
boje da će ih prozvati feministicama.
Boje se ustati i reći "Da, feministica sam",
iz straha što ta etiketa znači,
iz straha da neće moći zadovoljiti nestvarna očekivanja.
Uzmimo, na primjer, Beyonce, ili kako ju ja zovem, Božicu.
(Smijeh)
Ona se nedavno pojavila kao vidljiva feministica.
Na MTV-jevoj dodjeli nagrada 2014.
nastupala je ispred tri metra visoke riječi "feministica"
Bio je to divan spektakl, vidjeti ovu
pop zvijezdu kako prihvaća feminizam
i mladim ženama i muškarcima daje do
znanja da feminizam treba slaviti.
Kada je trenutak prošao, kritičari su počeli beskrajnu raspravu
o tome je li Beyonce zaista feministica.
Procjenjivali su njezin feminizam
umjesto da su jednoj odrasloj, uspješnoj ženi vjerovali na riječ.
(Smijeh)
(Pljesak)
Zahtijevamo da su feministice savršene
jer se za još puno toga borimo,
toliko toga želimo,
toliko toga trebamo.
Nadilazimo razumne i konstruktivne kritike
pri seciranju bilo koje feministice,
razdiremo feminizam dok ništa ne ostane.
Ne trebamo to raditi.
Loš feminizam -- ili, onaj koji više toga uključuje -- je početak.
Ali što se dalje događa?
Idemo od priznavanja nesavršenosti do odgovornosti
ili prijeđemo s riječi na djela, budemo malo hrabre.
Ako slušam ponižavajuću glazbu,
stvaram potražnju za koju će glazbenici vrlo rado pružiti
neograničenu opskrbu.
Ti glazbenici neće promijeniti
način na koji govore o ženama u pjesmama
dok ne zatražimo tu promjenu utječući na njihovu poantu.
Svakako je teško.
Zašto moraju biti tako zarazne?
(Smijeh)
Teško je izabrati bolje,
a tako je lako opravdati lošiji izbor.
Ali --
kad opravdavam loše izbore,
ženama otežavam postizanje ravnopravnosti,
ravnopravnost koju svi zalužujemo,
a trebam to.
Pomislim na nećakinje od 3 i 4 godine.
Prekrasne su, tvrdoglave i genijalne djevojčice
koje su veoma hrabre.
Želim da bujaju u svijetu u kojem su cijenjene
jer su moćna bića koja jesu.
Pomislim na njih
i iznenada, puno je lakše ispravno izabrati.
Svi možemo izabrati bolje.
Možemo promijeniti program kada serija
prikazuje seksualno nasilje nad ženama kao zabavu,
Igra prijestolja.
Možemo promijeniti radiopostaju
kada čujemo pjesme u kojima se žene tretiraju kao nevažne.
Možemo potrošiti novac na filmove
koji ne prikazuju žene
samo kao ukrasne predmete.
Možemo prestati podržavati sportove
u kojima sportaši tretiraju svoje partnerice kao vreće za udaranje.
(Pljesak)
I na druge načine muškarci -- posebno hetero bijelci --
mogu reći "Ne, neću objavljivati u tvom časopisu niti
sudjelovati u tvom projektu ili na bilo koji način surađivati s tobom
dok ne uključiš dovoljno žena
koje će sudjelovati i donositi odluke.
Neću raditi s tobom sve dok tvoja publikacija
ili organizacija ne počne više uključivati razne različitosti".
Mi koji nismo dovoljno zastupljeni,
a pozvani smo sudjelovati u takvim projektima
također možemo odbiti
dok nas se više ne pozove kroz "stakleni strop"
i prestanemo biti simboli.
Bez tih nastojanja,
bez zauzimanja stavova
naša će postignuća značiti jako malo.
Možemo činiti ova mala hrabra djela
i nadati se da će naši izbori doći do ljudi na pozicijama --
urednika, producenata,
izvršnih direktora, zastupnika --
ljudi čiji izbori mogu biti veći, hrabriji i
stvoriti dugotrajne, značajne promjene.
Možemo odvažno isticati svoj feminizam --
dobar, loš ili onaj između.
Zadnja rečenica moje knjige "Loša feministica" glasi:
"Radije bih bila loša feministica nego uopće ne bila feministica".
To je istinito iz više razloga,
ali najvažnije, to kažem zato što su mi jednom davno
oduzeli glas
i feminizam mi je pomogao da ga vratim.
Dogodio se incident.
Tako to zovem kako bih mogla podnijeti teret toga što se dogodilo.
Neki su me dečki slomili,
kada sam bila mlada i nisam znala
što dečki mogu napraviti da slome curu.
Tretirali su me kao da sam nitko.
Počela sam vjerovati da sam nitko.
Ukrali su mi glas i ja se kasnije
nisam usudila vjerovati
da mogu reći išta što bi bilo važno.
Ali --
imala sam pisanje.
I time sam se zaliječila.
Napisala sam jaču verziju sebe.
Čitam riječi žena
koje bi mogle razumjeti priču poput moje
i žena koje izgledaju kao ja
i znaju kako je to kretati se svijetom sa smeđom kožom.
Čitam riječi žena koje su mi pokazale da nisam nitko.
Naučila sam pisati kao one,
a onda i kao ja.
Pronašla sam svoj glas
i počela vjerovati da je moj glas nevjerojatno moćan.
Pisanjem i feminizmom
također sam otkrila da, ako budem malo hrabra,
druga bi me žena mogla čuti i vidjeti i shvatiti da
nitko od nas nije ono u što nas svijet pokušava uvjeriti da jesmo.
U jednu ruku,
imam moć postići bilo što.
A u drugu,
svjesna sam skromne stvarnosti da sam ja samo jedna žena.
Loša sam feministica,
dobra sam žena,
pokušavam postati boljom u tome kako razmišljam
i što govorim, što radim,
bez napuštanja svega što me čini čovjekom.
Nadam se da to svi možemo napraviti.
Nadam se da svi možemo biti malo hrabri
onda kada hrabrost najviše trebamo.
(Pljesak)