Ma põrun naisena.
Ma põrun feministina.
Mul on kirglikud arvamused soolisest võrdõiguslikkusest,
aga ma muretsen, et ennast feministiks nimetades
teen ma ülekohut tõelistele feministidele.
Ma olen feminist, aga mitte eriti hea.
Seega kutsun ennast Halvaks Feministiks.
Või vähemalt kirjutasin ma essee
ja siis raamatu "Halb feminist"
ja siis hakkasid inimesed mind intervjuudes Halvaks Feministiks kutsuma.
(Naer)
Seega miski, mis sai alguse tobedast naljast
ja tahtlikust provokatsioonist,
kinnistus tõsiasjana.
Astume korraks sammu tagasi.
Kui ma olin noorem,
nii teismeeas kui 20ndates,
olid mul imelik arusaam feministidest
kui karvastest, vihastest, mehi ja seksi vihkavatest naistest,
nagu need kõik oleks halvad asjad.
(Naer)
Praegusel ajal vaatan ma aga, kuidas naisi koheldakse
ning viha näib loomuliku reaktsioonina.
Kunagi aga muretsesin ma aga sellepärast,
mis hääletooni inimesed kasutasid,
kui mind feministiks kutsusid.
Feministiks nimetamine oli süüdistus.
See oli f-sõna ja mitte hea tähendusega.
Mind nimetati naiseks, kes ei mängi reeglite järgi,
kes ootab teiselt liiga palju,
kes arvab endast liiga hästi,
sest julgeb uskuda, et on meestega võrdne (Köhatamised) või isegi parem.
Sa ei taha olla see mässaja naine
kuni sa avastad, et oled vägagi see naine
ning ei suuda ennast kellegi teisena ette kujutada.
Vanemaks saades hakkasin aktsepteerima, et
ma olen tõesti feminist ja selle üle uhke.
Minu jaoks on mõned tõsiasjad iseenesestmõistetavad.
Naised on meestega võrdsed.
Me väärime võrdse töö eest võrdset palka.
Meil on õigus maailmas vabalt ringi liikuda,
kartmata ahistamist ja vägivalda.
Õigus ligipääsetavatele
ja odavatele
rasestumisvastastele
vahenditele.
Meil on õigus teha oma keha kohta otsuseid
sõltumata seadustest ja usulistest doktriinidest.
Meil on õigus austusele.
Veelgi enam.
Kui rääkida naiste
vajadustest, peame me kaaluma
enda kõiki identiteete.
Me pole ainult naised.
Me oleme inimesed erinevate kehade,
sooidentiteetide, uskude, seksuaalsuste,
klassikuuluvuste, oskuste ja palju muuga.
Me peame arvestama neid
erinevusi ning seda, kuidas need meid mõjutavad,
samamoodi nagu me märkame seda, mis on meil kõigil ühine.
Feminism peaks arvesse võtma kõiki erinevaid tahke.
Minu jaoks on need reeglid iseenesest- mõistetavad, aga las ma selgitan.
Ka mina olen segaduses.
Minus on palju vasturääkivusi.
Paljuski olen ma valesti feminist.
Mul on teinegi ülestunnistus.
Tööle sõites kuulan ma väga kõvasti gangstalikku räppi.
(Naer)
Olgugi, et sõnad on
naiste suhtes alandavad.
Mind solvavad need väga.
See klassikaline Ying Yang Twinsi laul "Salt Shaker"
on imeline.
(Naer)
"Tantsi oma märjas T-särgis.
Naine, sa pead seda raputama kuni su sääremarjad valutavad."
(Naer)
Mõelge selle peale.
(Naer)
Luuleline, eks?
Mind ennastki heidutab mu muusikamaitse.
(Naer)
Ma usun, et on olemas meeste tööd,
ehk siis kõik, mida ma ei taha teha, nagu näiteks
(Naer)
kõik kodutööd,
aga ka putukatõrje, prügi väljaviimine, muruniitmine ja autoparandus.
Ma ei taha sellega mingit tegemist teha
(Naer)
Mu lemmikvärv on roosa.
Mulle meeldivad moeajakirjad ja
ilusad asjad.
Ma vaatan "Poissmeest" ja
romantilisi komöödiaid
ja ma unistan,
et muinasjutud saaks teoks.
Mõned mu patud on aga veelgi karjuvamad.
Kui naine tahab võtta mehe nime, on see tema valik
ning mina ei tohi arvustada.
Kui naine tahab jääda koju ja lapsi kasvatada,
toetan ma ka seda otsust.
Probleem pole selles, et nii teeb naine ennast majanduslikult haavatavaks;
probleem on selles, et ühiskond on selline, et
teeb naised sellisel juhul majanduslikult haavatavaks.
Tegeleme hoopis sellega.
(Aplaus)
Ma ei toeta põhivoolu feminismi, mis on
ajalooliselt ignoreerinud või vältinud
mustanahaliste, töölisklassi, gei ning sugu vahetanud naiste vajadusi,
et toetada valgenahalisi kesk- ja kõrgklassi heteronaisi.
Kuulge, kui see on hea feminism, olen ma väga halb feminist.
(Naer)
Lisaks olen ma
feministina tohutu surve all.
Meil on harjumus asetada kuulsad feministid pjedestaalile.
Me tahame, et nad oleksid perfektsed.
Kui me neis pettume,
tõukame nad meeleldi selle sama pjedestaali otsast alla.
Nagu ma ütlesin, olen ma üks suur äpardus.
Mind tõugati alla veel enne, kui
mind sinna õieti pandi.
(Naer)
Liiga paljud naised -
eriti erakordsed naised ja juhid,
kardavad ennast feministiks nimetada.
Nad kardavad seista ja öelda: "Jah, ma olen feminist!",
sest nad kardavad, mida see võib tähendada
ning et nad ehk ei suuda ebareaalsetele ootustele vastata.
Võtke näiteks Beyonce või nagu mina teda kutsun - "Jumalanna".
(Naer)
Viimastel aastatel on ta tõusnud esile, kui selge feminist.
2014 aasta MTV galal
esines to 10 jala kõrguse feministi sildi ees.
On imeline näha seda pop-staari
avalikult feminismi omaks võtmas
ning noortele naistele ja meestele
näitamas, et see pole häbiasi.
Kui see hetk möödus hakkas lõputu kultuurikriitikute vaidlus teemal,
kas Beyonce tõesti on feminist.
Nad hindasid ta feminismi, selle asemel
et uskuda täiskasvanud ja austusväärse naise sõnu.
(Naer)
(Aplaus)
Me nõuame feministidelt täiuslikkust,
kuna me võitleme veel nii palju eest,
me tahame rohkemat
ja vajame rohkemat.
Me hülgame vajaliku konstruktiivse kriitika
ning lahkame iga naise feminismi,
kiskudes seda osadeks kuni midagi pole järel.
Me ei pea seda tegema.
Halb feminism - või pigem kõikehõlmavam feminism, oleks alguspunkt.
Kuid mis saab edasi?
Me liigume oma vigade tunnistamisest vastutuseni või siis
võtame riski ja oleme natuke julged.
Solvava muusika kuulamisega aitan ma kaasa
nõudlusele, mille täitmisega on artistid rohkem kui valmis tegelema
ja lõputult tootma.
Need artistid ei muuda seda, kuidas nad
oma lauludes naistest räägivad
kuni me seda neilt müüginumbreid mõjutades just ei nõua.
Kindlasti on see raske.
Miks peab see laul nii nakkav olema?
(Naer)
Neid paremaid otsuseid on raske teha ja
neid halvemaid nii lihtne õigustada.
Aga
Kui ma õigustan halbasid valikuid
teen ma naistele võrdsuse saavutamise raskemaks.
Võrdsuse, mida me kõik väärime
ja ma pean seda tunnistama.
Ma mõtlen oma 3- ja 4-aastaste õetütarde peale.
Nad on imeilusad, tugevad ja targad tüdrukud,
kes on ka väga julged.
Ma tahan, et nad oleks edukad ja et neid väärtustataks
nende imeliste tugevuste pärast.
Kui ma nende peale
mõtlen, muutub õigete
otsuste tegemine palju lihtsamaks
Me saame kõik paremaid valikuid teha.
Me saamet vahetada telekanalit,
kui naistevastast seksuaalvägivalda koheldakse spordina.
Troonide mäng.
Me saame vahetada raadiojaama,
kui kuuleme laulu, mis kohtleb naisi tühja kohana.
Me saame kulutada oma raha mujal,
kui filmid ei kohtle naisi muu
kui iluobjektidena.
Me saame lõpetada sprodialade toetamise, milles
sportlased kohtlevad oma kaaslasi, kui peksukotte.
(Aplaus)
Lisaks sellele saavad mehed, eriti valged heteromehed öelda:
"Ma ei ilmu su ajakirjas,
ei osale su projektis ega tee sinuga koostööd
kuni sa ei kaasa õiglast arvu naisi
osalejate ja osustajatena.
Ma ei tööta koos kuni su organisatsioon
ei kaasa rohkem erinevaid inimesi."
Need meist, kes on väheselt esindatud
ning kutsutud sellistele projektidele,
saaksid keelduda
kuni rohkematel lubatakse ületada see nähtamatu barjäär
ning me pole enam objektid.
Ilma selliste jõupingutuste
ja seisukohtadeta
tähendavad meie pingutused väga vähe.
Me saame teha selliseid väikseid julgeid tegusid
ning loota, et need jõuavad nendeni, kellel on võimu -
toimetajad, filmi- ja muusikaprodutsendid,
juhid, seadusloojad-
inimesed, kes saavad teha suuremaid
ja tähtsamaid valikuid,
mis viivad kestvate muutusteni.
Me saame ka julgelt oma feminismi tunnistada:
head, halba või vahepealset.
Mu raamatu "Halb feminist" viimane rida on:
ma oleks pigem halb feminist kui üldse mitte.
See on nii mitmetel põhjustel tõsi,
kuid ennekõike ütlen ma seda, sest kunagi
võeti minult mu hääl
ning feminism aitas mul selle tagasi saada.
Oli üks juhtum.
Ma kutsun seda nii, et oma koormat kanda.
Ühe poisid murdsid mu,
kui olin alles nii noor, et ei
teadnud mida nad saavad teha, et tüdrukut murda.
Nad kohtlesid mind nagu tühja kohta.
Ma hakkasingi arvama, et olen tühi koht
Nad võtsid mult hääle, mille
tagajärjel ei uskunud ma,
et miski, mida ma ütlen, võiks oluline olla.
Kuid siiski.
Ma tegelesin kirjutamisega.
Ma kirjutasin ennast uuesti tervikuks.
Ma kirjutasin ennast tugevamaks.
Ma lugesin naiste sõnu, kes
võiksid mu lugu mõista
ning nägid minu moodi välja
ning mõistsid, mis tunne on tumedanahalisena elada.
Ma lugesin naiste kirjutisi, mis näitasid mulle, et ma pole tühi koht.
Ma õppisin kirjutama nagu nemad
ning siis nagu mina.
Ma leidsin oma hääle
ning hakkasin uskuma, et see on uskumatult võimas.
Kirjutamise ja feminismi kaudu
avastasin ma, et kui ma olen
isegi ainult natuke julge,
võib keegi teine naine mind kuulda ja näha ja aru saada, et
keegi meist ei ole see tühi koht, millena meisse suhtutakse.
Ühes käes hoian ma
tugevust saavutada kõike.
Teises aga tagasihoidlikku tõde,
et ma olen vaid üks naine.
Ma olen halb feminist.
Ma olen hea naine.
Ma püüan paremaks saada selles, mida ma mõtlen,
mida ütlen ja mida teen,
hülgamata oma inimlikkust.
Ma loodan, et me suudame kõik sama teha.
Ma loodan, et saame kõik natuke julged olla,
ajal, mil me seda enim vajame.
(Aplaus)