Poate mintea să ne vindece trupul?
Dacă da, există dovezi ştiinţifice să convingă un medic sceptic, ca mine?
Aceste întrebări m-au călăuzit în ultimii ani de cercetare
şi am descoperit că comunitatea ştiinţifică medicală
dovedeşte asta de peste 50 de ani, că mintea vindecă trupul.
Numim asta efect placebo.
Încercăm de decenii să-l înţelegem. (Râsete)
Efectul placebo e un ghimpe în coasta comunităţii medicale.
E un adevăr neplăcut, care ne deranjază
când încercăm să găsim tratamente sau operaţii noi în medicină.
Aşadar e o problemă. Se presupune.
Eu cred că-i ceva bun! Efectul placebo e excelent!
Oferă dovezi concrete că organismul deţine propriile mecanisme autoreparatorii
care fac să i se întâmple lucruri de neimaginat.
Dacă vi se pare surprinzător şi greu de crezut
că organismul se poate vindeca singur,
vedeţi The Spontaneous Remission Project (Proiectul remisiilor spontane),
arhive culese de Institutul de Ştiinţe Noetice (IONS)
care conţin peste 3500 de studii de caz din literatura medicală
ale pacienţilor care s-au însănătoşit având boli ,,incurabile".
Credeţi că există boli incurabile?
Jur că dacă citiţi cazurile din proiect, n-o să vă vină să credeţi.
Găsiţi tot acolo: cancere în stadiul IV, vindecate fără tratament,
pacienţi HIV pozitivi, care au devenit HIV negativi,
afecţiuni cardiace, blocaj renal, diabet, tensiune,
afecţiuni tiroidiene, autoimune - dispărute.
Un exemplu bun din literatura medicală e cazul d-lui Wright, din 1957,
care avea limfosarcom avansat. Evoluţia era spre rău şi timpul îi expira.
Avea tumori cât portocala la subsuori, gât, piept şi abdomen.
Ficatul şi splina îi erau mărite,
iar plămânii se umpleau zilnic cu 2 litri de fluid,
care trebuia drenat ca să poată respira.
Dar dl. Wrigth nu renunţa să spere.
Auzise de un medicament miraculos numit Krebiozen,
şi-l implora pe medicul său:
,,Hai, dă-mi nişte Krebiozen, va fi bine."
Din păcate Krebiozen era pe lista de medicamente în cercetare,
eliberat după un protocol dacă medicul aprecia că pacientul
mai avea de trăit cel puţin 3 luni.
Iar doctorul său, dr. West, nu putea spune asta.
Dar dl. Wright era tenace şi nu renunţa. L-a pisat pe doctor până când a cedat:
,,Bine, fie, îţi dau Krebiozen."
I l-a administrat într-o vineri,
convins că dl. Wright nu va supravieţui până luni.
A fost şocat să-l vadă luni, la vizită, pe dl. Wright în picioare prin saloane,
cu tumorile micşorate pe jumătate.
Se topiseră ca bulgării de zăpadă pe sobă. Şi după 10 zile de Krebiozen, dispăruseră.
Aşa că dl. Wright sărea în sus de fericire
şi a crezut că Krebiozen e miraculos timp de 2 luni,
până ce s-au publicat rapoartele care arătau că
Krebiozen nu părea să fie chiar eficient.
Dl. Wright a căzut în depresie iar cancerul i-a revenit.
De data asta dr. West a decis să recurgă la un vicleşug
şi i-a spus pacientului că Krebiozen-ul administrat era impur
şi că are Krebiozen ultra pur, de concentraţie mare,
care sigur va fi eficace.
I-a injectat d-lui Wright apă distilată.
Din nou tumorile au dispărut, ca şi fluidul din plămâni.
Dl. Wright a fost din nou bine-merci, pentru încă 2 luni.
Dar American Medical Association a stricat tot, publicând un studiu naţional
care atesta definitiv că Krebiozen era nefolositor.
Dl. Wright a murit după 2 zile de la aflarea veştii.
Am dat peste un alt studiu din literatura medicală, asemănător poveștilor din basme.
O moaşă asistase la naşterea a 3 fetiţe, în mlaştina Okefenokee,
lângă graniţa Georgia-Florida, într-o vineri 13.
Moaşa a prezis că fetiţele născute într-o astfel de zi, erau blestemate.
Prima, a zis că va muri înainte să împlinească 16 ani.
A doua, înainte de 21. Iar a treia, înainte de 23 de ani.
Aşa s-a întâmplat că prima fetiţă a murit cu o zi înainte să împlinească 16 ani,
a 2-a, o zi înainte să împlinească 21, iar a 3-a, ştiind ce păţiseră surorile ei,
cu o zi înainte să împlinească 23 de ani a apărut la spital, respirând agitat,
implorându-i să facă totul să o ţină în viaţă.
A murit în acea noapte.
Sunt două exemple din literatura medicală
pentru efectul placebo şi nocebo, opusul său.
Când dl. Wright a primit apa distilată şi tumorile i s-au topit,
e un exemplu fantastic pentru efectul placebo,
când primeşti un tratament aparent inert
şi totuşi organismul îşi modifică fiziologia,
aşa încât boala dispare.
Nocebo e efectul opus.
Cele trei fetiţe blestemate sunt un exemplu de efect nocebo.
Când mintea crede că organismului i se va întâmpla ceva rău,
ajunge să i se întâmple.
Literatura ştiinţifică, jurnale ca New England Journal of Medicine
şi Journal of the American Medical Association,
sunt pline de dovezi despre efectele placebo şi nocebo
că sunt incredibil de puternice.
Ştim asta din 1950 şi am văzut nenumărate studii de caz
care dovedeau că indiferent ce boală se cercetează,
dacă dai oamenilor un tratament fals, o pilulă de zahăr, o injecţie salină
sau şi mai eficace, o operaţie falsă, (Râsete) - da, serios! -
între 18 şi 80% din cazuri, oamenii se însănătoşesc.
Şi nu e doar impresia lor, aşa cum crezusem iniţial,
că se simt mai bine şi cred că şi starea lor s-a ameliorat.
Nu. Se regăseşte în fiziologia lor. E măsurabil.
Poţi efectiv să observi ce se modifică în organism.
Pacienţi cărora li s-a dat placebo
s-au vindecat de ulcer, de colon iritabil, de spasm bronşic,
le-au dispărut negii, iar celulele căpătau un alt aspect microscopic.
Se poate dovedi că se petrece în organism, deşi e iniţiat de minte.
Când le citeşti, unele studii sunt uimitoare.
Îmi plac studiile Rogain: dai placebo unora cu chelie
şi le creşte păr! (Râsete)
Opusul e şi el valabil: dai placebo şi spui că e chimioterapie
încep să vomite şi să le cadă părul.
Aşadar sunt modificări reale în organism.
Mă întrebam dacă e vorba doar de gândirea pozitivă
care face posibile aceste manifestări?
Nu şi după Ted Kaptchuc, cercetător la Harvard.
El crede că cel mai important lucru e grija cuiva calificat,
asta e mai importantă chiar decât gândirea pozitivă,
iar unele studii spun că medicul e sau poate fi elementul placebo.
Ted Kaptchuk a vrut să cerceteze asta, şi a studiat pacienţi care primeau placebo
ca tratament pentru o boală, cărora le spunea:
,,Primiţi un placebo. Nu conţine niciun ingredient activ."
Şi ei totuşi se însănătoşeau.
Ted Kaptchuk a conchis că e din cauză că se simţeau îngrijiţi, hrăniţi,
că se simţeau utili şi că îi păsa cuiva de ei,
prin urmare e impropriu spus că te vindeci singur.
Organismul se poate vindeca singur. Are mecanisme înnăscute de autoreparare,
dar datele ştiinţifice dovedesc că ai nevoie de grija şi atenţia
cuiva calificat, a unui vindecător care să faciliteze procesul.
Nu e ceva uşor de făcut de unul singur,
aşa că contează mult ca cineva să-ţi susţină convingerea.
Problema e că doctorul, deşi poate fi un placebo,
tot el poate fi şi nocebo.
Aşa că pacienţii au nevoie ca noi, cei care le asigurăm sănătatea,
să fim forţe vindecătoare, nu forţe ale pesimismului şi fricii.
Aşa că de câte ori un doctor îţi spune: ,, Ai o boală incurabilă.
Va trebui să iei medicamente tot restul vieţii",
sau Doamne fereşte, faci cancer şi îţi spune:
,,S-ar putea să mai trăieşti 5 ani."
Nu diferă deloc de ce a spus moaşa la naşterea celor 3 fetiţe,
cum că erau blestemate.
E o formă de blestem medical atât de răspândită.
Ca doctori ne gândim că suntem realişti,
că spunem oamenilor ce credem că trebuie să ştie,
când de fapt le facem rău.
Ar trebui să procedăm mai mult ca dr. West,
luând apa distilată, ,,Da, d-le Wright, vă asigur că asta îşi va face efectul."
Dar oare trebuie să mizăm că doctorii ne vor păcăli?
Chiar avem nevoie de operaţii şi medicamente false şi de cercetarea lor?
Asta a dus la etapa următoare a cercetării mele.
În ultima mea prezentare TEDx vorbeam despre un nou model de sănătate
pe care l-am dezvoltat, numit dolmenul sănătăţii,
idee născută în urma cercetării modurilor în care am putea folosi puterea minţii
evidenţiată de efectele placebo şi nocebo,
putem face ceva fără a fi subiecţii unei cercetări medicale?
Pornisem de la ipoteza că pentru a ne vindeca,
pentru a fi într-o stare de sănătate optimă,
nu e suficientă doar o dietă corectă, program de exerciţii fizice,
somn suficient, vitamine şi urmat sfatul medicului.
Toate sunt importante şi e vital să le respectăm.
Dar am ajuns să cred că avem nevoie de relaţii sănătoase,
de vieţi profesionale, creative, spirituale, sexuale, financiare sănătoase,
de un mediu sănătos, pe scurt, de o minte sănătoasă.
Am vrut să încerc să dovedesc asta şi în literatura medicală am găsit
un număr impresionant de informaţii care dovedeau asta. Am fost uimită.
Le-am adunat pe toate în următoarea mea carte,
,,Mind Over Medicine: Scientific proof you can heal yourself".
Vă voi expune câteva idei importante din carte.
Privind dolmenul sănătăţii, observaţi că toate faţetele
se sprijină pe o piatră de temelie. Am numit-o raza călăuzitoare interioară.
Pentru mine asta este esenţa voastră autentică,
care ştie ce e adevărat pentru voi, care vrea să vă spună adevărul
despre ce nu-i în regulă în viaţa voastră, ce pietre ale dolmenului nu sunt stabile.
Am plasat trupul, sănătatea fizică, în vârf, pentru că e cea mai fragilă,
sensibilă şi cea mai susceptibilă să cadă, dacă celelalte nu sunt stabile.
Aşa că, din literatura medicală am aflat că relaţiile contează.
Doar jumătate din oamenii activi social se îmbolnăvesc de inimă
faţă de cei singuratici.
Cei căsătoriţi au şanse duble la vieţi îndelungate faţă de cei necăsătoriţi.
Să vă vindecaţi de singurătate
ar fi cea mai eficace metodă de prevenţie pe care să v-o oferiţi,
mai importantă decât să vă lăsaţi de fumat sau să vă apucaţi de exerciţii fizice.
Contează şi viaţa spirituală.
Cei care participă la slujbe religioase trăiesc aproape 14 ani mai mult.
Contează viaţa profesională.
Poţi să mori muncind.
În Japonia termenul folosit e ,,Karōshi": moarte datorată muncii excesive
şi supravieţuitorii pot cere îndemnizaţii.
Asta se petrece şi în SUA, chiar mai des, doar că noi nu primim îndemnizaţii.
Dintr-un studiu a reieşit că cei care nu-şi iau concediu,
au risc triplu de boli cardiace.
Contează atitudinea.
Cei fericiţi trăiesc cu 7-10 ani mai mult decât cei nefericiţi,
iar optimiştii au un risc de boli cardiace redus cu 77%, faţă de pesimişti.
Cum aşa?
Ce se petrece în creier şi determină modificări în corp?
Asta m-a fascinat.
Am descoperit că creierul comunică cu toate celulele din corp
prin hormoni şi neurotransmiţători.
Aşadar, dacă ai un gând, o credinţă, un sentiment negativ în creier
acesta îl consideră o ameninţare. Ceva nu e în regulă.
Dacă te simţi singur şi eşti pesimist, la muncă nu-ţi merge bine,
ai o relaţie toxică, amigdala semnalează ,,Pericol! Pericol!",
activează hipotalamusul care comunică cu glanda pituitară, care comunică
cu glandele suprarenale, care încep să elibereze hormoni de stres:
cortizol, norepinefrină, epinefrină.
Se activează, ce Walter Cannon de la Harvard numeşte, răspunsul la stres,
care stimulează sistemul nervos simpatic şi te pregăteşte pentru fugă sau luptă,
o adaptare de protecţie, în caz că trebuie să fugi de o pumă,
Normal e să răspunzi rapid la stres în caz de pericol şi să revii la normal.
Nu asta se întâmplă în viața noastră, în prezent.
Din fericire avem şi răspunsul la relaxare descris de Herbert Benson de la Harvard.
Când acesta îşi intră în rol răspunsul la stres încetează,
sistemul parasimpatic se activează şi hormoni de vindecare,
ca oxitocina, dopamina, oxidul nitric, endorfinele
inundă organismul şi scaldă fiecare celulă.
Uimitor mi s-a părut faptul
că mecanismele naturale autoreparatorii, pe care toţi le avem,
se activează doar dacă sistemul nervos e relaxat.
Când răspunzi la stres ele nu sunt active.
organismul e prea ocupat cu fuga sau lupta şi nu are timp să se vindece.
Ţinând cont de toate astea, trebuie să începi să te întrebi
ce poţi face să schimbi dezechilibrul apărut în corpul tău?
Un studiu a demonstrat că, în medie, avem peste 50 de răspunsuri la stres/zi.
Dacă eşti singur, deprimat, pesimist sau nefericit la serviciu
sau eşti într-o relaţie jalnică, acel număr se dublează.
Răspunsul de relaxare e cel care cred cercetătorii că dă efectul placebo.
Astfel, când presupui că ţi se dă un medicament miraculos,
- nu ştii dacă iei placebo sau nu - se activează răspunsul de relaxare,
combinaţia dintre gândirea pozitivă şi grija atentă a cuiva calificat
relaxează sistemul nervos.
Toate mecanismele autoreparatorii intră în acţiune.
Din fericire, nu trebuie să participi într-un studiu clinic
ca să activezi răspunsul de relaxare.
Există multe activităţi simple, plăcute, care să activeze răspunsul de relaxare
şi asta e dovedit în literatura medicală.
Poţi medita, te poţi exprima creativ, poţi alege un masaj,
poţi face yoga sau tai chi, poţi ieşi în oraş cu prietenii,
poţi lucra la ce îţi place, poţi face sex, poţi să râzi sau să faci sport,
sau să te joci cu animale.
Vă rog să vă gândiţi la dolmenul sănătăţii voastre.
Care pietre s-ar putea să nu fie în echilibru?
Fiecare ar putea fi un factor declanşator pentru răspunsul de stres sau de relaxare.
Cum activezi mai multe răspunsuri de relaxare în organism?
Ce nevoi are corpul tău ca să se vindece?
Ce reţetă ţi-ai prescrie?
O să fii destul de curajos să acţionezi conform adevărului
pe care raza călăuzitoare interioară ţi-l arată deja?
Cred că sistemul nostru medical e foarte greşit, mai ales din cauză
că am pierdut respectul pentru capacitatea de regenerare.
Instituţiile medicale au devenit arogante.
Am ajuns să credem că prin tehnologia modernă
şi cu descoperirile din ultimul secol, dominăm natura
şi respingem ideea că natura ar fi mai bună decât noi.
Şi totuşi remisii spontane din boli incurabile sunt dovada
că natura e câteodată mai bună decât noi.
Atinge narcisismul medicilor. Nu ştim cum să reacţionăm la asta.
Ne face să ne simţim de prisos, neajutoraţi şi fără speranţă.
Din fericire e nevoie de noi.
Noi şi toţi cei implicaţi în servicii medicale
suntem indispensabili procesului de vindecare.
Va trebui să acceptăm ideea.
Pacienţii trebuie şi ei să-şi schimbe atitudinea.
Nu doar doctorii.
Pacienţii trebuie să înţeleagă că organismul lor e treaba lor,
şi nu ceva ce laşi pe mâna celor din sănătate.
Corpul tău te priveşte, iar mintea are o influenţă covârşitoare
în comunicarea cu organismul, aşa încât să se vindece.
Am avut un vis odată.
Stăteam şi priveam spre nişte munţi plini cu milioane de oameni,
umăr lângă umăr, privind spre nord, îmbrăcaţi în ţinute tribale,
şi parcă muntele era îmbrăcat în culori splendide, asemeni unui quilt.
O lumină le scălda faţa şi toţi priveau către ea.
Aşa văd eu sistemul de sănătate.
Mă gândesc la noi, privind acea lumină
Vă rog, ridicaţi-vă pentru câteva clipe. E nevoie de toţi.
Doar pentru că lucrurile au decurs prost, nu înseamnă că nu se pot îndrepta.
Cred că aşa cum nu există boli incurabile, nu există nici sisteme incurabile.
Dar e nevoie ca noi toţi să ne deschidem inima şi mintea,
să aducem îngrijirea înapoi în sistemul medical.
Vă rog să vă luaţi de mână vecinii şi să creăm acum această intenţie,
ca lucrurile să se schime de acum încolo,
că noi putem fi rădăcinile a ceva ce începe cu noi.
Fiţi iubirea pe care vreţi să o vedeţi în sistemul de sănătate
şi cred că miracole se petrec.
Făcând asta, eliberaţi oxitocină, dopamină şi, începeţi să vă vindecaţi
şi vindecaţi totodată şi sistemul sanitar.
Vă mulţumesc.
(Aplauze)