האם התודעה באמת יכולה לרפא את הגוף?
ואם כן, האם יש הוכחה מדעית לזה
כדי לשכנע רופאים ספקנים כמוני?
אלו הן השאלות שתדלקו את השנים האחרונות של המחקר שלי
ומה שגיליתי זה שהקהילה המדעית,
הממסד הרפואי, הוכיח במשך 50 השנים האחרונות,
שהתודעה באמת יכולה לרפא את הגוף.
אנחנו קוראים לזה "אפקט פלצבו"
ואנחנו מנסים להערים עליו כבר עשרות שנים.
(צחוק)
אפקט הפלצבו הוא קוץ בתחת של הממסד הרפואי.
זו אמת לא נוחה, שנתקעת בין,
נסיון להביא טיפולים חדשים, ניתוחים חדשים לתוך הממסד הרפואי.
אז זאת בעיה, לכאורה.
אבל למעשה אני חושבת, שאלו באמת חדשות טובות!
אפקט הפלצבו הוא חדשות מצויינות!
מפני שזה ראיות מוצקות
שהגוף מחזיק בתוכו מנגנוני תיקון עצמי מולדים
שיכולים לעשות דברים בלתי ייאומנים לגוף.
אז, אם אתם מופתעים מזה,
אם אתם מתקשים להאמין שהגוף יכול לרפא את עצמו,
אתם לא צריכים להביט רחוק יותר מהפרוייקט הנסיגה הספונטנית,
בסיס הנתונים שנאספו על ידי המכון למדעי התבונה
של מעל 3500 מחקרי מקרים בספרות הרפואית
של חולים שהשתפרו מלכאורה מחלות "חשוכות מרפא".
אתם חושבים שיש כזה דבר מחלות חשוכות מרפא?
אני נשבעת, אם אתם תלכו להסתכל על בסיס הנתונים הזה, זה יפוצץ לכם את המוח.
הכל נמצא שם.
סרטן שלב ארבע שנעלם ללא טיפול.
חולה איידס שנרפא.
מחלות לב, כשל כליות, סוכרת, לחץ דם גבוה,
מחלת בלוטת התריס, מחלות אוטואימוניות, נעלמו.
דוגמה מצויינת לזה בספרות הרפואית,
זה מקרה משנת 1957 של מר רייט שהיה לו לימפוסרקומה מתקדם (סרטן תאי שומן).
אז, דברים לא הלכו כמו שצריך למר רייט, הזמן באמת נגמר.
היו לו גידולים בגודל של תפוזים בבית השחי, צוואר, חזה, בטן.
הכבד והטחול שלו הורחבו,
והראות שלו התמלאו בשני ליטרים של נוזל חלבי מידי יום
שהיו צריכים לנקזם בכדי שיוכל לנשום.
אבל מר רייט לא ויתר על התקווה.
הוא שמע על תרופת הפלא הזאת שנקראת קרביוזן,
והוא התחנן לרופא שלו,
"בחייך, רק תן לי קצת מהקרביוזן, הכל יהיה בסדר."
עכשיו, הקרביוזן היה זמין רק בפרוטוקול המחקר
והפרוטוקול דרש שהרופא יהיה מסוגל לעשות הערכה
שלאדם הזה יש לפחות שלושה חודשים לחיות.
והרופא שלו, ד"ר ווסט פשוט לא יכל לעשות זאת.
אבל מר רייט היה עקשן ולא ויתר.
הוא המשיך להתחנן לרופא שלו,
עד שלבסוף הרופא שלו אמר, "אוקיי, בסדר אני אתן לך את הקרביוזן."
אז הוא נתן לו מינון ליום שישי
ולא ציפה שמר רייט יעבור את סוף השבוע.
אבל זה היה הלם מוחלט בשבילו, כשמר רייט הגיע כדי לעשות סיבובים ביום שישי,
מר רייט היה על הרגליים, הסתובב מסביב למחלקות,
והגידולים שלו התכווצו לחצי מהגודל המקורי שלהם.
הם נמסו כמו כדורי שלג על תנור חם.
ועשרה ימים לאחר שקיבל קרביוזן, הם נעלמו.
אז מר רייט היה על הרגליים מתגלגל ומתנדנד כמו משוגע
וקרביוזן זאת תרופת פלא שהוא האמין שהיא, למשך שני חודשים,
עד שיצאו דיווחים התחלתיים על קרביוזן
שאמרו שלא נראה כאילו קרביוזן באמת עובדת כל כך טוב.
ומר רייט נכנס לדיכאון עמוק והסרטן שלו חזר.
אז הפעם ד"ר ווסט החליט להיות רמאי, והוא אמר לחולה שלו,
"אתה יודע שהקרביוזן שקיבלת, היתה גירסה נגועה, באמת לא כל כך טובה.
אבל אני השגתי לנו קרביוזן מרוכז טהור מאוד,
לחומר הזה יש את זה."
ואז הוא הזקיר למר רייט רק מים מזוקקים.
ושוב פעם, הגידולים נעלמו, והנוזלים בראותיו נעלמו.
מר רייט היה על הרגליים מתגלגל ומתנדנד למשך חודשיים נוספים.
ואז האיגוד הרפואי האמריקאי הרס את זה, כשפרסם במחקר ארצי
שהוכיח בוודאות שקרביוזן היה חסר ערך.
כעבור יומיים, לאחר ששמע את החדשות האלו, מר רייט מת.
זמן קצר לאחר מכן, נתקלתי במחקר אחר
בספרות הרפואית שהיה חומר מהאגדות.
שלוש תינוקות נולדו, על ידי מיילדת
ביום שלישי ה-13 בביצת אוקפנוקי, ליד הגבול של ג'ורגי'ה-פלורידה.
והמיילדת הכריזה ששלושת התינוקות האלו,
נולדו בכזה יום חדור אמונה, כולן מכושפות
הראשונה, היא אמרה, תמות לפני יום הולדתה ה-16
השנייה, לפני יום הולדתה ה-21
השלישית, לפני יום הולדתה ה-23
וכפי שהתברר, הילדה הראשונה מתה ביום שלפני יום הולדתה ה-16,
השנייה מתה ביום שלפני יום הולדתה ה-21,
והילדה השלישית, שידעה את שקרה לשתי האחרות,
קיבלה נכנסה לזה, וביום שלפני יום הולדתה ה-23,
היא הופיע בבית החולים מתנשמת,
מתחננת אליהם, שיוודאו שהיא תשרוד.
היא בסופו של דבר מתה באותו לילה.
שני מקרי מחקר אלו הם דוגמה נפלאה מספרות הרפואה
לאפקט הפלצבו, והיפוכו, אפקט הנוצבו.
כשמר רייט קיבל את המים המזוקקים והגידולים שלו נמסו,
זאת דוגמה מצויינת לאפקט הפלצבו.
כשאתם מקבלים כנראה טיפול אינרטי
ובכל זאת משהו פיזיולוגי קורה בתוך הגוף,
כמו מחלה שנעלמת.
אפקט הנוצבו הוא ההפך.
אז שלושת הבנות המכושפות הן דוגמה לאפקט הנוצבו.
כשהמוח מאמין שמשהו רע הולך לקרוא בגוף
אז זה מתגשם.
אז הספרות הרפואית שכתבי עט רפואיים
כמו מגזין הרפואה של ניו אינגלנד
והמגזין של האיגוד הרפואי האמריקאי,
מגזיני המדע האלו מלאים בעדויות שאפקט הפלצבו,
ואפקט הנוצבו הם חזקים מאוד.
אנחנו יודעים את זה מאז שנות ה-50,
וראינו אין ספור מקרי מחקר
שהראו שכמעט בכל דבר שאתם חוקרים,
אם אתם נותנים לאנשים טיפול מזוייף, כדור סוכר
זריקה של מי מלח או הכי משפיע, ניתוח מזוייף
(צחוק) כן, באמת
18-80% מהזמן, אנשים יחלימו.
וזה לא רק במוח שלהם, זה מה שחשבתי בהתחלה,
כמו "הו, הם רק מרגישים יותר טוב, הם חושבים יותר טוב."
אבל זה לא. זה למעשה בפיזיולוגיה שלהם זה מדיד.
אתם ממש יכולים לראות מה קורה לגוף.
כך לדוגמה בחולים שמקבלים פלצבו
מצאנו כיבים שנרפאו,
מעיים שהפכו פחות מודלקים, סימפונות שהתרחבו
יבלות שנעלמו, תאים נראו שונה מתחת למיקרוסקופ.
זה מוכח, זה קורה בגוף,
למרות שזה יזום על ידי מוח.
לכן, כשאתם מסתכלים על זה חלק מהמחקרים פשוט מדהימים.
אני אוהבת את מחקרי רוג'יין.
אתם לוקחים קבוצה של גברים קרחים, אתם נותנים להם פלצבו,
הם מצמיחים שיער! (צחוק)
ההפך הוא גם נכון, לכן אם אתם נותנים לאנשים פלצבו
ואתם אומרים להם שזו כימוטרפיה,
הם מקיאים, והם מאבדים את שיערם.
אז זה באמת קורה בגוף.
והשאלה שלי היתה,
האם זו רק האמונה החיובית של המוח שגורמת לזה לקרות?
לא על פי חוקר הרווארד טד קפצ'וק.
לדבריו, הוא חושב שהחלק החיוני ביותר
הוא למעשה הטיפוח הטיפולי של ספק שירותי בריאות,
יותר אפילו מהאמונה החיובית של המוח
כי חלק מהמחקרים אומרים בעצם שהרופא הוא הפלצבו או יכול להיות.
אז טד קפצ'וק רצה לחקור את זה,
והוא עשה מחקר נהדר כשהסתכל על חולים
שקיבלו פלצבו עבור מחלה,
לטיפול במחלה והוא אמר להם,
"אתם מקבלים פלצבו, אין בזה כלום,
מרכיבים אינרטים, דבר לא פעיל ". הם עדיין החלימו.
סביר להניח, קפצ'וק הניח, משום שהם הרגישו בפיקוח, מטופלים,
הם הרגישו כאילו הם עושים משהו, הם הרגישו שלמישהו אכפת.
אז כדי להגיד שאתם יכולים לרפא את עצמכם זה סוג של הטעיה.
אתם יודעים, הגוף יכול לרפא את עצמו.
לגוף יש מנגנוני תיקון עצמי טבעיים מולדים,
אך נתונים המדעיים מוכיחים שאתם צריכים
טיפול מטפח של ספק הבריאות, של איזה מרפא,
כדי לאפשר את התהליך הזה.
זה לא תהליך קל לעבור לבד,
כך שזה הבדל גדול
אם מישהו נוסף מחזיק באמונה החיובית יחד איתך.
אבל הבעיה היא בזמן שהרופא יכול להיות הפלצבו,
הרופא גם יכול להיות הנוצבו.
לכן, מה שחולים צריכים מאיתנו, כספקי שרותי בריאות,
הם צריכים שנהייה כוחות של ריפוי, לא כוחות של פחד או פסימיות.
לכן בכל פעם שהרופא שלכם אומר לכם, "יש לך מחלה חשוכת מרפא,
אתה תצטרך לקחת את התרופות האלו כל חייך,"
או חס וחלילה, יש לך סרטן והם אומרים,
"יש לך שיעור הישרדות של חמש שנים"
זה באמת לא שונה ממה שאמרה המיילדת לשלושת התינוקות
שהן מכושפות.
זה סוג של כישוף רפואי זה כל כך נפוץ.
כרופאים, אנחנו חושבים שאנחנו ריאליסטים, אתם יודעים?
אנחנו נותנים לאנשים סוג של מידע שאנחנו חושבים שהם צריכים לדעת,
אבל אנחנו למעשה יכולים לפגוע בהם.
במקום אנחנו צריכים להיות יותר כמו דר ווסט. אתם יודעים?
לבחור במים המזוקקים, "באמת, מר רייט,
אני מבטיח, זה הולך לעשות לך את זה."
אבל האם אנחנו צריכים לסמוך על הרופאים שלנו שיהונו אותנו?
האם אנחנו צריכים לקבל ניתוחים מזוייפים ותרופות מזוייפות ולסיים בניסויים קליניים.
זה מה שהוביל את השלב הבא במחקר שלי.
לכן ב TEDx האחרון, אני דיברתי על
מודל בריאות חדש שפיתחתי,
שנקרא הבריאות השלמה,
וזה בא כחלק מהמחקר שלי,
לנסות למצוא איך עוד אנחנו יכולים לרתום את כוח המוח
שברור שנובע מאפקט הפלצבו ואפקט הנוצבו,
האם אנחנו יכולים לעשות משהו בלי להיות בניסויים קליניים?
וההשערה שלי הייתה שכדי לרפא את עצמנו,
כדי להיות בריאים בצורה אופטימלית,
אנחנו צריכים יותר מסתם דיאטה טובה, תוכנית אימונים קבועה,
לישון מספיק, לקחת את הויטמינים שלכם, למלא אחר הוראות הרופא שלכם.
כל הדברים האלו הם נהדרים, וקריטיים וחשובים.
אבל אני גם מאמינה שאנחנו צריכים יחסים בריאים,
חיי מקצוע בריאים, חיי יצירה בריאים,
חיים רוחניים בריאים, חיי מין בריאים,
חיים פיננסיים בריאים, סביבה בריאה.
בעיקרו של דבר, אנחנו צריכים נפש בריאה.
לכן רציתי לנסות להוכיח את זה, ואני נכנסתי לספרות הרפואית
ושפע הנתונים שמצאתי,
שהוכיחו שכל הדברים האלו חייוניים, באמת העיפו לי את הראש.
אני קיבצתי את כולם לספר שלי שיצא בקרוב,
"מוח מעל תרופות: הוכחות מדעיות שאתם יכולים לרפא את עצמכם".
אבל אני רוצה לתת לכם כמה הדגשים על מה כל העניין.
כדי שתוכלו לראות מכל גלעד הבריאות
שכל העובדות האלו מושתתות על אבני יסוד
שאני קוראת להם אור הטייס הפנימי שלך.
ובשבילי זה חלק חיוני ואותנטי שלכם,
שיודע מה נכון עבורכם.
שמוכן לספר לכם את האמת על מה שאולי יצא מאיזון בחיים שלכם,
איזו אבן בכל גלעד הבריאות שלכם כנראה יצאה מאיזון.
וכמו שאתם רואים אני שמתי את הגוף, בריאות פיזית,
בראש של כל גלעד הבריאות
מפני שזה הכי שביר, הכי מועד לפורענות,
והקל ביותר לסוג של יציאה מאיזון
אם דברים אחרים בחיים שלכם לא הולכים כמו שצריך.
אז מה שמצאתי בנתונים הרפואיים הוא שמערכות יחסים חשובות.
לאנשים שיש להם רשת חברתית חזקה יש מחצית השיעור של מחלות לב
בהשוואה לאלו שהם בודדים.
לאנשים נשואים יש סיכוי כפול לחיות יותר מאשר אנשים לא נשואים.
למעשה, ריפוי הבדידות שלכם הוא אולי
המדד החשוב ביותר למניעה שאתם יכול להפעיל על הגוף שלכם.
יותר מאשר הפסקת עישון או לתחיל פעילות גופנית.
החיים הרוחניים שלכם משנים.
אלו שמשתתפים בטקסי דת חיים עד כ-14 שנים יותר.
החיים המקצועיים שלכם משנים.
אתם באמת יכולים לעבוד את עצמכם למוות. ביפן הם קוראים לזה קורושי.
מוות מעבודת יתר, והניצולים ממוות הקורושי,
יכולים למעשה להגיש תלונה להטבות פועלים ביפן.
אבל זה לא רק יפן, זה למעשה קורה אפילו יותר בארצות הברית,
אנחנו פשוט לא מקבלים הטבות פה.
אז מחקר אחד מצא שאנשים שלא מצליחים לקחת את החופשה שלהם,
יש להם למעשה פי שלוש יותר סיכוי לקבל מחלות לב.
הגישה באמת משנה.
אנשים שמחים חיים 7 עד 10 שנים יותר מאנשים לא מאושרים,
ולאופטימים יש 77% סיכוי נמוך יותר לקבל מחלות לב מאנשים פסימים.
אז איך זה קורה?
מה קורה במוח שגורם לגוף להשתנות?
זה מה שמרתק אותי.
מה שמצאתי הוא שהמוח מתקשר עם כל התאים הגוף
באמצעות הורמונים ומוליכים עצביים.
כך, למשל, אם יש לכם מחשבה שלילית, אמונה
או תחושה במוח, המוח שלכם מחשיב את זה כאיום.
משהו לא בסדר.
אתם מרגישים לבד ופסימים, הדברים בעבודה רעים ,
אתם במערכת יחסים רעילה, האמיגדלה אומרת, "איום! איום!"
וזה מדליק את ההיפותלמוס, שמדבר אל בלוטת יותרת המוח,
שמתקשר עם בלוטת יותרת הכליה ובלוטת יותרת הכליה מתחילה לירוק
הורמוני לחץ כמו קורטיזול, נוראפינפרין, אפינפרין.
ומסתבר שמה שוולטר קנת באוניברסיטת הרווארד קורא תגובת לחץ,
שמפעיל את מערכת העצבים הסימפטית,
ומכניס אתכם למצב לחימה או בריחה, שהיא מסתגלת,
זה מגן אם אתם בורחים מאריה הרים,
אבל בחיי היומיום, אתם אמורים לקבל תגובה נטולת לחץ
אם יש איום ולאחר מכן זה אמור מיד להכבות.
זה לא מה שקורה בחיים הרגילים שלנו בימים אלו.
אבל למרבה המזל ישנו איזון נגדי בתגובת הרגיעה
שהרברט בנסון בהרווארד תאר.
וכאשר זה מגיע, תגובת הלחץ כובה,
מערכת עצבים הפאראסימפתטית נדלקת,
והורמוני ריפוי כמו אוקסיטוצין, דופמין, תחמוצת חנקן, אנדורפינים
ממלאים את הגוף ורוחצים כל תא בגוף.
מה שמצאתי הכי מדהים על זה
זה שמנגנוני הריפוי הטבעיים האלו שיש לכולנו
נדלקים רק כאשר מערכת העצבים רגועה.
אז כשיש לכם תגובת לחץ,
כל מנגנוני הריפוי הטבעיים האלו נכבים.
הגוף עסוק מידי בניסיון להלחם או להמלט, בכדי לרפא את עצמו.
לכן, כשאתם חושבים על זה, אתם חייבים להתחיל לתהות,
איך אני יכול להתחיל לשנות את האיזון בגוף שלי?
אז מחקר אחד הראה שבממוצע יש לנו
יותר מחמישים תגובות לחץ ביום.
ואם אתם בודדים, או מדוכאים או פסימים או לא מרוצים בעבודה
או במערכת יחסים אומללה, המספר הולך להיות יותר מכפליים.
עכשיו תגובת הרגיעה הזו היא מה שחוקרים חושבים
מסבירה את אפקט הפלצבו.
לכן, כאשר אתם הולכים לקבל כביכול אולי תרופת פלא חדשה,
אתם לא יודעים אם אתם מקבלים פלצבו או לא
זה מעורר את תגובת ההרפיה,
השילוב הזה של מחשבה חיובית במוח
וטיפול מטפח של ספק שירותי הבריאות
מרגיע את מערכת העצבים.
ואז כל המנגנון הריפוי העצמי הטבעי יכולים להכנס למשחק.
למרבה המזל, אתם לא צריכים להיות בניסוי קליני
בכדי להפעיל את מנגנוני ההרפיה שלכם.
יש המון פעילויות פשוט מהנות
שמפעילות את מנגנוני ההרפיה.
ואלו הוכחו בספרות הרפואית.
אז אתם יכולים לעשות מדיטציה, אתם יכולים להביע את עצמכם באופן יצירתי,
אתם יכולים לקבל מסאג', לעשות יוגה או טאי צ'י,
אתם יכולים לצאת עם חברים שלכם, אתם יכולים לעשות עבודה שאתם אוהבים,
אתם יכולים לעשות סקס, אתם יכולים לצחוק, להתעמל, אתם יכולים לשחק עם חיות.
אז אני מבקשת מכם לשקול את בריאות הגלעד השלם בחיים שלכם.
איזו אבן בכל גלעד החיים שלכם ייתכן ויצאה מאיזון?
כל אחת מהאבנים האלו יכולה להיות גורם
ליצירת תגובת לחץ או תגובת הרפיה.
איך אתם יכולים להפעיל יותר תגובות הרפיה בגוף שלכם?
והכי חשוב,
מה הגוף שלכם צריך בכדי להחלים?
איזה מרשם אתם צריכים לכתוב לעצמכם?
והאם אתם תהיו אמיצים מספיק
כדי לפעול על האמת של מה שאור הטייס הפנימי שלכם כבר יודע?
אני מאמינה שמערכת הבריאות שלנו הרוסה מאוד,
וזה בעיקר מפני שאיבדנו את הכבוד ליכולתו של הגוף לרפא את עצמו.
הממסד הרפואי נהייה יהיר.
אנחנו הגענו לחשוב שעם כל הטכנולוגיה המודרנית שלנו,
וכל מה שלמדנו במאה האחרונה,
שאנחנו שולטים בטבע, ואנחנו מוצאים את זה דוחה
לחשוב שאולי הטבע יותר טוב מאיתנו לפעמים.
ובכל זאת, הפוגות ספונטניות ממחלות חשוכות מרפא הן הוכחה
שלפעמים הטבע הוא פשוט יותר טוב מאיתנו.
זה פצע נקרסיסטי לרופאים.
אנחנו לא יודעים מה לעשות עם איתו.
זה גורם לנו להרגיש חסרי אונים. וחסרי תקווה וחסרי תועלת.
אבל למרבה המזל, אנחנו נדרשים.
הרופא וכל ספקי שירותי הבריאות האחרים
בהחלט נחוצים לתהליך הזה.
אנחנו צריכים לאמץ את זה.
וחולים צריכים לשנות את ההשקפה שלהם על זה גם כן.
זה לא רק הרופאים.
אנחנו צריכים שחולים יפסיקו לחשוב שהגוף שלכם הוא לא העסק שלכם,
לקחת את הכוח שלכם ולתת אותו לספקי שרותי בריאות אחרים.
הגוף שלכם הוא העסק שלכם, ולמוח שלכם יש כוח אדיר
לתקשר עם הגוף שלכם, כך שהגוף שלכם יכול לרפא את עצמו.
אז היה לי פעם חלום, ובחלום שלי אני עמדתי שם,
מסתכלת על ההרים האלה, מלאים במיליוני אנשים
שעמדו כתף לכתף,
והם פנו כולם לכיוון לצפון, לבושים בלבוש שיבטי,
צבעים יפים מכסים את ההרים כמו כסת.
והיה שם זרם אור בהיר על הפנים שלהם
וכולם פנו לכיוון האור הזה,
ועל זה אני חושבת כשאני חושבת על שרותי בריאות.
אני חושבת על כולנו, עומדים, ופונים לכיוון האור.
אז בבקשה עמדו איתי לרגע.
זה עומד לקחת את כולנו.
רק בגלל שהדברים היו רעים זה לא אומר שהם לא יכולים להיות טובים יותר.
אני מאמינה שבדיוק כמו שאין מחלות חשוכות מרפא
אין מערכות חשוכות מרפא.
אבל זה הולך לקהצריך את כולנו, שנפתח את הלבבות שלנו ואת המוח שלנו,
ולהביא את האכפתיות חזרה לבריאות.
אז בבקשה אחזו ידיים עם השכן שלכם
ובואו פשוט נגדיר את הכוונה כאן,
שדברים הולכים להיות שונים מעכשיו,
שאנחנו יכולים להתחיל מלמטה שהכל מתחיל איתכם.
תהיו האהבה שאתם רוצים לראות בשרותי הבריאות,
ואני מאמינה שניסים יכולים לקרות
כשאנחו עושים זה אתם משחררים אוקסיטוצין, דופמין, אתם מתחילים לרפא את עצמכם
וכשאנחנו עושים זאת,אנחנו יכולים לרפא את הבריאות.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)