Comunicarea subacvatică e o provocare.
Luminile şi mirosurile nu se transmit cu ușurință,
așa că animalelor le e greu să vadă sau să miroasă.
Însă sunetul se transmite de patru ori mai repede prin apă decât prin aer,
așa că în acest mediu întunecat,
mamiferele marine deseori se bazează pe vocalizare pentru a comunica.
De asta oceanul e plin de un cor de sunete.
Pocnete,
pulsuri,
fluierături,
gemete,
răsunete,
plânsete
şi triluri, ca să numim câteva.
Dar cele mai faimoase părţi ale simfoniei subacvatice
sunt melodiile evocative sau cântecele compuse
de cele mai mari mamifere din lume,
balenele.
Cântecul balenelor e unul din cele mai sofisticate sisteme de comunicare
din regnul animal.
Doar câteva specii pot cânta.
Balenele albastre,
cu înotătoare,
de Groenlanda,
Minke
şi, bineînțeles, balenele cu cocoaşă.
Acestea sunt balene cu fanoane
ce folosesc fanoanele şi nu dinţii pentru a-şi prinde prada.
Între timp, balenele cu dinţi folosesc ecolocaţia
şi acestea, împreună cu alte specii de balene cu fanoane,
emit sunete sociale, precum plânsete sau fluierături pentru a comunica.
Dar acele vocalizări nu au complexitatea cântecelor.
Deci cum o fac?
Mamiferele terestre ca noi generează sunete
prin trecerea aerului prin corzile vocale
atunci când expirăm, cauzând vibrarea lor.
Balenele cu fanoane au un fald de ţesut în formă de U între plămâni
şi organele lor gonflabile mari numiţi sacii laringieni.
Nu știm asta sigur
fiindcă e aproape imposibil să observăm organele interne
ale unei balene cântătoare vii,
dar considerăm că atunci când o balenă cântă,
contracţiile musculare din gât şi piept
mişcă aerul de la plămâni peste faldul în formă de U spre sacii laringieni,
cauzând vibrarea faldului sub formă de U.
Sunetul obţinut răsună în saci ca un cor ce cântă într-o catedrală,
făcând cântecele destul de puternice
pentru a se propaga la mii de kilometri depărtare.
Balenele nu trebuie să expire pentru a cânta.
În schimb, aerul e reciclat înapoi în plămâni,
creând din nou sunete.
Un motiv pentru care cântecele balenelor sunt atât de fascinante e tiparul lor.
Unităţi precum gemete, plânsete şi ciripituri sunt aranjate în fraze.
Frazele repetate sunt adunate în tematici.
Multe teme repetate într-un tipar previzibil formează un cântec.
Structura ierarhică e un fel de gramatică.
Cântecele balenelor au o durată variabilă mare
şi balenele le pot repeta de nenumărate ori.
Într-o sesiune înregistrată, o balenă cu cocoaşe a cântat 22 de ore.
De ce o fac?
Nu cunoaştem scopul exact, dar putem presupune.
Întrucât cântăreţii sunt masculi
şi cântă mai mult în sezonul împerecherii,
cântecele ar putea fi utilizate pentru a atrage femelele.
Sau probabil îşi apără teritoriul, descurajând alţi masculi.
Balenele revin anual în aceleași teritorii pentru a se împerechea și a se hrăni
şi fiecare populaţie are un cântec diferit.
Cântecele evoluează în timp,
unități sau fraze fiind adăugate, modificate sau eliminate.
Atunci când masculii din populaţii diferite
se hrănesc la distanţă mică,
deseori se face schimb de fraze,
probabil fiindcă noile cântece îi fac mai atractivi pentru femele.
Acesta e unul din cele mai rapide exemple de transmitere culturală,
unde comportamentele învăţate sunt trecute între indivizii neînrudiţi
ale aceleiaşi specii.
Putem trage cu urechea la aceste cântece
folosind microfoane subacvatice
numite hidrofoane.
Acestea ne ajută să urmărim speciile atunci
când observările şi mostrele genetice sunt rare.
De exemplu, cercetătorii au fost capabili să deosebească
populaţiile de balene albastre greu de observat
din toată lumea pe baza cântecelor.
Dar oceanele devin tot mai zgomotoase ca rezultat al activităţilor umane.
Vasele,
sonarul militar,
construcţiile subacvatice
şi forajele seismice pentru petrol sunt tot mai frecvente,
ceea ce poate interfera cu comunicarea balenelor.
Unele balene vor evita zone esențiale pentru hrănire și împerechere
dacă zgomotul uman e prea mare.
S-a observat că balenele cu cocoaşă și-au redus cântecele
ca răspuns la zgomotul de la 200 de kilometri depărtare.
Limitarea activităţii umane de-a lungul rutelor de migraţie
şi în alte habitate importante,
reducerea poluării sonore în tot oceanul
va putea asigura supravieţuirea balenelor.
Dacă balenele vor continua să cânte şi noi vom continua să ascultăm,
probabil într-o zi vom înţelege cu adevărat ceea ce spun.