Este anul 1878.
Sir Francis Galton ține un discurs remarcabil.
Vorbește la Institutul antropologic din Marea Britanie și Irlanda.
Cunoscut pentru munca de pionierat în domeniul inteligenței umane,
Galton este un polimat.
Este explorator,
antropolog,
sociolog,
psiholog
și statistician.
Este de asemenea eugenist.
În acest discurs,
el prezintă o nouă tehnică prin care poate combina fotografii
și produce portrete compuse.
Această tehnică poate caracteriza diferite tipuri de oameni.
Galton crede că, prin combinarea fotografiilor unor criminali violenți,
va descoperi fața criminalității.
Dar spre surpriza lui,
portretul compus pe care l-a produs
este frumos.
Surprinzătoarea descoperire a lui Galton naște întrebări adânci:
Ce este frumusețea?
De ce unele asocieri de linii, forme și culori ne încântă atât?
În toată istoria omenirii,
aceste întrebări au fost abordate pe baza logicii și speculațiilor.
Dar în ultimele câteva decenii,
oamenii de știință au abordat chestiunea frumuseții
folosind idei din psihologia evoluționistă și instrumente din neuroștiință.
Începem să zărim acel de ce și acel cum al frumuseții,
cel puțin despre ce înseamnă ea pentru forma și fața umană.
Și în acest proces,
dăm peste niște surprize.
Când vine vorba să vedem frumusețea celorlalți,
deși această decizie este cu siguranță subiectivă pentru individ,
ea este reprezentată de factori ce contribuie la supraviețuirea grupului.
Multe experimente au arătat
că sunt câțiva parametri care contribuie la atractivitatea unei fețe.
Aceștia includ media, simetria și efectele hormonilor.
Haideți să le luăm pe rând.
Constatarea lui Galton
că fețele compuse sau medii sunt de obicei mai atractive
decât fiecare față individuală care contribuie la medie
a fost reprodusă de multe ori.
Această constatare de laborator se potrivește cu intuiția multor oameni.
Fețele obișnuite reprezintă tendința centrală a unui grup.
Oamenii cu trăsături mixte reprezintă diferite populații
și probabil dețin o diversitate genetică mai mare
și adaptabilitate la mediul înconjurător.
Mulți oameni consideră indivizii din rase mixte atrăgători
și familiile consangvine mai puțin.
Al doilea factor care contribuie la frumusețe e simetria.
Oamenii cred că fețele simetrice sunt mai atractive decât cele asimetrice.
Anomaliile de dezvoltare sunt adesea asociate cu asimetria.
Iar la plante, animale și oameni,
asimetriile apar adesea de la infecțiile cu paraziți.
Simetria, se pare,
este un indicator al sănătății.
În anii 1930,
un om pe nume Maksymilian Faktorowicz
a recunoscut importanța simetriei pentru frumusețe
când a proiectat micrometrul de frumusețe.
Cu acest instrument
putea să măsoare defecte asimetrice minore,
pe care apoi le putea retușa cu produsele vândute de compania lui,
numită în mod strălucit după el, Max Factor,
care, după cum știți, e printre cele mai faimoase mărci din lume
pentru ,,retușare".
Al treilea factor care contribuie la atractivitatea facială
este efectul hormonilor.
Iar aici, trebuie să mă scuzați pentru încadrarea comentariilor
în normele heterosexuale.
Dar estrogenul și testosteronul joacă roluri importante
în formarea trăsăturilor pe care le găsim atractive.
Estrogenul produce trăsături care semnifică fertilitate.
Bărbații sunt în special atrași de femeile
care au atât elemente de tinerețe, cât și de maturitate.
O față care este prea copilăroasă poate însemna că fata încă nu e fertilă,
așa că bărbații le găsesc atractive
pe femeile cu ochi mari, buze pline și bărbii înguste
ca indicatori ai tinereții,
și pomeți înalți ca indicatori ai maturității.
Testosteronul produce trăsături pe care le considerăm tipic masculine.
Acestea includ sprâncene mai groase,
obraji mai subțiri
și maxilare mari, pătrate.
Dar iată o ironie fascinantă.
La multe specii,
probabil,
testosteronul suprimă sistemul imunitar.
Așa că ideea că infuzia de testosteron te face să pari în formă
nu prea are sens.
Aici, logica este dată peste cap.
În loc de condiție fizică bună,
oamenii de știință invocă un handicap.
Cel mai citat exemplu de handicap
este coada păunului.
Această coadă frumoasă, dar greoaie, nu prea îl ajută pe păun
să evite prădătorii
și să se apropie de păunițe.
De ce ar evolua un accesoriu așa extravagant?
Chiar și Charles Darwin,
într-o scrisoare din 1860 către Asa Gray,
scria că vederea cozii unui păun îl îmbolnăvea fizic.
El nu o putea explica prin teoria selecției naturale,
și din această frustrare
a dezvoltat teoria selecției sexuale.
După părerea lui,
etalarea cozii de păun este o seducție sexuală,
și această seducție înseamnă că este mai probabil să se împerecheze
și să facă pui.
Acum, varianta modernă a acestui raționament
este că păunul își expune de asemenea și sănătatea în fața păuniței.
Doar organismele care sunt în formă își permit să-și folosească resursele
pentru a menține un accesoriu așa extravagant.
Doar bărbații foarte în formă își permit prețul perceput de testosteron
pe sistemul lor imunitar.
Și prin analogie, gândiți-vă la faptul că
doar bărbații foarte bogați își permit să plătească peste 10,000 $ pe un ceas
ca etalon al bunăstării financiare.
Acum, mulți oameni aud acest tip de pretenții evoluționare
și cred că ele înseamnă că, într-un fel, ne căutăm în mod inconștient
parteneri care sunt sănătoși.
Iar eu cred că această idee este probabil greșită.
Adolescenții și adulții tineri nu sunt tocmai recunoscuți pentru decizii
bazate pe aspecte legate de sănătate.
Dar nici nu trebuie să fie așa
și o să vă explic de ce.
Imaginați-vă o populație
în care oamenii au trei tipuri de preferințe:
pentru verde, portocaliu și roșu.
După părerea lor,
aceste preferințe nu au de-a face cu sănătatea;
le place ceea ce le place.
Dar dacă ar fi cazul ca aceste preferințe să fie asociate
cu diferite posibilități de a produce urmași -
să spunem la o rată de 3:2:1 -
atunci în prima generație,
ar fi 3 verzi la 2 portocalii la 1 roșu,
și în fiecare generație următoare,
proporția de verde ar crește,
astfel că în 10 generații,
98% din această populație ar avea preferință pentru verde.
Acum, un om de știință care vine și testează această populație
descoperă că preferința pentru verde este universală.
Deci ideea acestui mic exemplu abstract
este că, în timp ce preferințele pentru trăsături fizice specifice
pot fi arbitrare pentru individ,
dacă aceste trăsături se moștenesc
și sunt asociate cu un avantaj reproductiv,
de-a lungul timpului,
ele devin universale pentru grup.
Deci ce se întâmplă în creier când vedem oameni frumoși?
Fețele atractive activează părți din cortexul nostru vizual
din spatele creierului,
o zonă numită girusul fusiform,
care este special ajustată să analizeze fețe,
și o zonă adiacentă numită complexul lateral occipital,
care este special ajustată să analizeze obiecte.
În plus,
fețele atractive activează zone din centrii recompensei și plăcerii
din fața și din adâncul creierului,
iar acestea includ zone cu nume complicate
ca striatum ventral,
cortex orbitofrontal
și cortex prefrontal ventromedial.
Creierul nostru vizual care este ajustat să analizeze fețe
interacționează cu centrii plăcerii
care susțin experiența frumuseții.
Uimitor, în timp ce noi toți suntem captivați de frumusețe
fără știrea noastră,
și frumusețea este captivată de noi.
Creierul nostru reacționează la fețe frumoase
chiar dacă nu ne gândim la frumusețe.
Am făcut un experiment în care oamenii au văzut o serie de fețe,
și la un moment dat,
au trebuit să decidă dacă două fețe erau la fel sau erau persoane diferite.
Chiar și în această situație,
fețele atractive au generat activitate intensă în cortexul vizual,
cu toate că ei se gândeau la identitatea persoanei
și nu la frumusețea acesteia.
Un alt grup a găsit în mod similar răspunsuri automate la frumusețe
în centrii noștri de plăcere.
Luate împreună, aceste studii sugerează
că creierul nostru reacționează automat la frumusețe
legând vizualul de plăcere.
Acești detectori de frumusețe, se pare,
sună mereu când vedem frumusețea,
indiferent la ce ne gândim.
Avem de asemenea fixat în creier stereotipul ,,frumos înseamnă bun".
Prin cortexul orbitofrontal,
se suprapune activitatea neurală
ca răspuns la frumusețe și bunătate,
și asta se întâmplă chiar și când oamenii nu se gândesc în mod explicit
la frumusețe sau bunătate.
Din reflex, creierul nostru pare să asocieze frumusețea cu binele.
Și această asociere reflexă poate fi factorul biologic
pentru efectele sociale ale frumuseții.
Oamenii atractivi primesc tot felul de avantaje în viață.
Ei sunt considerați mai inteligenți,
mai de încredere,
sunt plătiți mai bine și pedepsiți mai puțin,
chiar și atunci când astfel de aprecieri nu se justifică.
Acest gen de observații ne arată partea urâtă a frumuseții.
În laboratorul meu, am descoperit recent
că oamenii cu anomalii faciale minore și cu diformități
sunt considerați mai puțin buni, mai puțin amabili,
mai puțin inteligenți, mai puțin competenți și muncitori.
Din nefericire, avem și un stereotip: ,,diform înseamnă rău".
Acest stereotip este probabil exploatat și amplificat
de imagini din cultura populară,
în care diformitățile faciale sunt adesea folosite drept modele
pentru a descrie o persoană cu caracter reprobabil.
Trebuie să înțelegem acest tip de prejudecăți implicite
dacă vrem să le depășim
și să ne îndreptăm spre o societate în care tratăm oamenii corect,
pe baza comportamentului lor și nu a felului cum arată din întâmplare.
Vreau să vă las cu un ultim gând.
Frumusețea e o producție neterminată.
Așa-numitele atribute universale ale frumuseții
au fost selectate în cei aproape două milioane de ani din Pleistocen
Viața era dezgustătoare, bestială, în urmă cu foarte mult timp.
Criteriile de selecție pentru succesul reproductiv de atunci
nu mai sunt valabile astăzi.
De exemplu,
paraziții nu mai reprezintă o cauză principală a morții oamenilor,
cel puțin nu în lumea dezvoltată tehnologic.
De la antibiotice la chirurgie,
de la contracepție la fertilizare in vitro,
filtrele pentru succesul reproductiv s-au relaxat.
Și în aceste condiții relaxate,
preferințele și combinațiile trăsăturilor sunt libere să devieze
și să devină mai variate.
Chiar dacă afectăm profund mediul înconjurător,
medicina modernă și inovația tehnologică
afectează profund
însăși esența a ceea ce înseamnă să fii frumos.
Natura universală a frumuseții se schimbă
chiar în timp ce noi schimbăm universul.
Mulțumesc.