Se spune adesea că în ciuda numeroaselor conflicte ale umanității,
cu toții avem același sânge.
E un gând frumos, dar nu tocmai corect.
De fapt, există mai multe tipuri de sânge.
Celulele roșii conțin o proteină numită hemoglobina
care are legătură cu oxigenul,
permițând celulelor să-l transporte în întreg corpul.
Dar ele mai au și un alt tip de proteină complexă
în afara membranei celulare.
Aceste proteine, cunoscute ca antigeni, comunică cu celulele albe,
celule ale sistemului imunitar ce protejează împotriva infecțiilor.
Antigenii au rolul de markeri de identificare,
permițând sistemului imunitar să-și recunoască propriile celule,
fără să le atace ca pe niște corpuri străine.
Cele două tipuri principale de antigeni, A și B, determină grupa sanguină.
Cum avem, însă, patru grupe sanguine de la doar doi antigeni?
Ei bine, antigenii sunt codați de trei alele diferite,
varietăți ale unei anumite gene.
În timp ce alelele A și B codează antigenii A și B,
alelele O nu codează niciunul din ei,
și pentru că moștenim o copie a fiecărei gene de la fiecare părinte,
fiecare individ are două alelele care determină grupa sanguină.
Când acestea sunt diferite,
una o anulează pe cealaltă, în funcție de predominanța relativă.
Pentru grupele sanguine, alelele A și B sunt dominante, iar 0 este recesivă.
Deci, A și A dau grupa A, iar B și B dau tipul B.
Dacă moștenești una din fiecare,
codominanța rezultată va produce ambii antigeni A și B,
adică grupa AB.
Alela 0 este recesivă,
așa că oricare dintre celelalte o va anula când sunt grupate câte două,
rezultând sau grupa A sau B.
Dar dacă moștenești două 0, vor fi transmise instrucțiuni
pentru a forma celule sangvine fără antigenii A și B.
Datorită acestor interacțiuni,
cunoașterea grupei sanguine a părinților
ne permite să prezicem probabilitatea grupei sanguine a copiilor lor.
De ce contează grupele sanguine?
Pentru transfuzii,
aflarea grupei corecte e o problemă de viață și de moarte.
Dacă cineva cu grupa A primește grupa B sau viceversa,
anticorpii lor vor respinge antigenii străini și îi vor ataca,
putând duce la coagularea sângelui transfuzat.
Dar deoarece oamenii cu grupa AB produc și antigenii A și B,
ei nu produc și anticorpi împotriva lor recunoscându-i pe oricare ca inofensivi,
făcându-i astfel recipienți universali.
Pe de altă parte,
oamenii cu grupa 0 nu produc nici unul dintre antigeni,
ceea ce-i face donatori universali,
dar va face ca sistemul lor imunitar să producă anticorpi
care resping orice alt tip de sânge.
Din păcate, potrivirea donatorilor cu recipienții e mai complicată
datorită sistemelor adiționale de antigeni,
în particular factorul Rh,
numit așa după maimuțele Rhesus la care a fost izolat prima dată.
Rh+ sau Rh- se referă la prezența sau absența anitgenului D
din sistemul Rh al grupei sanguine.
Pe lângă efectul asupra unor transfuzii de sânge,
poate duce la complicații severe în timpul sarcinii.
Dacă o mamă are Rh-, iar copiulul Rh+,
corpul ei va produce anticorpi Rh care ar putea trece prin placentă,
atacând fătul,
o afecțiune cunoscută ca boala hemolitică a nou-născutului.
Unele culturi asociază grupa sanguină cu personalitatea
fără un suport științific.
Deși procentul de grupe sanguine
variază de la o populație la alta,
oamenii de știință nu știu de ce au evoluat;
poate ca o reacție împotriva bolilor de sânge
sau datorită unei deviații genetice.
În cele din urmă, specii diferite au seturi diferite de antigeni.
De fapt, cele patru grupe sanguine pe care le avem noi, maimuțele,
par insignifiante în comparație cu cee 13 tipuri aflate la câini,