Es diu que, malgrat els molts conflictes de la història de la humanitat,
tots sagnem la mateixa sang.
És un pensament bonic, però no del tot cert.
De fet, de la nostra sang n'hi ha diferents menes.
Els nostres eritròcits contenen una proteïna anomenada hemoglobina
que s'uneix a l'oxigen,
i permet que les cèl·lules la transportin per tot el cos.
Però també tenen una altra mena de proteïnes complexes
a l'exterior de la membrana cel·lular.
Aquestes proteïnes, anomenades antígens, es comuniquen amb els leucòcits,
cèl·lules del sistema immunitari que protegeixen de les infeccions.
Els antígens serveixen com a identificadors,
i permeten que el sistema immunitari reconeixi les cèl·lules pròpies del cos
i no les ataqui com si fóssin coses externes.
Els dos tipus principals d'antígens, A i B, determinen el grup sanguini.
Però com surten quatre grups de tan sols dos antígens?
Bé, els antígens són codificats per tres al·lels diferents,
variants d'un gen determinat.
Mentre els al·lels A i B codifiquen els antígens A i B,
l'al·lel O no en codifica cap.
I com que heretem una còpia de cada gen de cada progenitor,
cada individu té dos al·lels que determinen el seu grup sanguini.
Quan son diferents,
l'un pot imposar-se a l'altre segons la seva dominància relativa.
Pel que fa als grups sanguinis, A i B són dominants i O és recessiu.
Per tant, A i A dóna sang del grup A, mentre que B i B en dóna de grup B.
Si n'hereteu un de cada,
la seva codominància fa que es produeixin tots dos antígens,
i això és el grup AB.
L'al·lel O és recessiu,
i per tant els altres dos el superen quan s'hi emparellen
i es produïrà sang del grup A o B.
Però si heretes dos Os, les seves instruccions
originaran eritròcits sense els antígens A o B.
Degut a aquestes interaccions,
sabent el grup sanguini dels progenitors
podem saber la probabilitat del grup sanguini dels fills.
Per què són importants els grups sanguinis?
En fer tranfusions de sang,
encertar el grup correcte és un assumpte de vida o mort.
Si a una persona del grup A li donem sang del grup B, o viceversa,
els seus anticossos rebutjaran l'antigen forà i l'atacaran,
i faran que la sang transfosa coaguli.
Però com que la gent amb grup AB produeixen tots dos antígens,
No faran anticossos contra ells i els reconeixeran com a propis,
cosa que els fa receptors universals.
D'altra banda,
la gent amb grup O no produeix cap dels dos antígens,
i seran donants universals,
però aleshores els seu sistema immunitari farà anticossos
que rebutjaran la resta de grups sanguinis.
Malhauradament, encaixar donants i receptors es complica encara mes
degut a l'existència d'altres sistemes antigènics,
especialment el factor Rh,
anomenat així pels micos Rhesus on es va identificar per primer cop.
Rh+ o Rh- indica la presència o absència de l'antígen D
del sistema de grup sanguini Rh.
A més de dificultar algunes transfusions de sang,
pot produir dificultats serioses a l'embaràs.
Si una mare Rh- duu un nadó Rh+,
el seu cos produïrà anticossos que poden creuar la placenta
i atacar els eritròcits del fetus,
una malaltia anomenada "eritroblastosi fetal".
Algunes cultures creuen que el grup sanguini es relaciona amb la personalitat,
tot i que la ciència no ho recolza.
I si bé les proporcions dels diferents grups
varien entre poblacions humanes,
els científics no estan segurs de per què van evolucionar.
Potser protegeixen contra malalties sanguínies,
o tan sols es deuen a la deriva genètica, a l'atzar.
Finalment, diferents espècies tenen diferents sistemes antigènics.
De fet, els quatre grups sanguinis que compartim amb els simis
pal·lideixen al costat dels tretze que trobem en els gossos.