Būdama arabe fotografe,
įkvėpimo projektams randu asmeninėje patirtyje.
Mano aistra žinioms,
kuri leido įveikti kliūtis į geresnį gyvenimą,
paskatino įgyvendinti projektą „Aš skaitau, aš rašau“.
Pastūmėta savo asmeninės patirties,
kad pradžioje neturėjau galimybės siekti aukštojo išsilavinimo,
nusprendžiau ištirti ir dokumentuoti kitų moterų,
kurių gyvenimus pakeitė išsilavinimas, istorijas,
atskleidžiant sunkumus, su kuriais jos susiduria.
Projektas apima temas, susijusias su moterų išsilavinimu,
nepamirštant arabų šalių skirtumų,
kuriuos lemia ekonominiai ir socialiniai faktoriai.
Nagrinėta moterų neraštingumo, kuris yra gana didelis regione, tema;
švietimo reformos; programos mokslų nebaigusiems mokiniams;
ir studentų politinis aktyvumas.
Pradėjus šį darbą
nevisuomet buvo lengva įkalbėti moteris dalyvauti projekte.
Ir tik paaiškinus joms,
kaip jų istorijos gali paveikti kitų moterų gyvenimus,
kaip jos gali būti pavyzdžiu bendruomenei, dalis jų sutikdavo.
Siekdama bendro ir reflektyvaus požiūrio,
paprašiau moterų nuotraukas iliustruoti
savais žodžiais ir idėjomis.
Šios nuotraukos buvo padalintos kai kuriose klasėse,
kaip įkvėpimo ir motyvacijos šaltinis kitoms moterims,
išgyvenančioms panašų auklėjimą ir situacijas.
Aisha, mokytoja iš Jemeno, rašė:
„Išsilavinimą mačiau kaip galimybę būti nepriklausomai
ir neatsiskaitinėti vyrams už viską“.
Viena pirmųjų mano personažų – Umm El-Saad iš Egipto.
Kai pirmąkart susitikome, ji vos galėjo parašyti savo vardą.
Ji dalyvavo 9 mėnesių raštingumo programoje,
vietos NVO iniciatyva vykdytos Kairo priemiesčiuose.
Po kelių mėnesių ji juokavo, kad jos vyras
grasino uždrausiąs lankyti kursus,
kai suprato, kad dabar jo raštinga žmona
skaito žinutes jo telefone.
(Juokas.)
Išdykėlė Umm El-Saad.
Žinoma, tai ne priežastis, kodėl Umm El-Saad dalyvauja programoje.
Mačiau, kaip ji troško gebėti atlikti įprastus kasdienius darbus,
kitiems savaime suprantamas smulkmenas –
nuo gebėjimo suskaičiuoti pinigus turguje iki pagalbos vaikams atlikti namų darbus.
Nepaisant jos skurdo ir bendruomenės požiūrio,
menkinančio moterų švietimo svarbą,
Umm El-Saad kartu su egiptietėmis klasės draugėmis
siekė išmokti skaityti ir rašyti.
Tunise sutikau Asma,
vieną iš keturių aktyvisčių moterų, su kuriomis kalbėjausi.
Pasaulietė bioinžinerijos studentė yra gana aktyvi socialinėje medijoje.
Apie savo šalį, kurią vertina dėl to, kas vadinama Arabų pavasariu,
ji sakė „Visada svajojau atrasti naują bakteriją.
Dabar, po revoliucijos, mes kasdien turime jų po naują“.
Omenyje Asma turi regione augantį religinį fundamentalizmą,
kuris taip pat yra papildoma kliūtis moterims.
Iš visų sutiktų moterų labiausiai mane sujaudino Fayzos iš Jemeno istorija.
Ji buvo priversta mesti mokyklą 8-nerių, kai ištekėjo.
Santuoka truko metus.
14-likos ji tapo trečiąja 60-mečio žmona,
o nuo 18-iolikos ji yra išsiskyrusi trijų vaikų mama.
Nepaisant jos skurdo,
socialinio išsiskyrusios moters statuso ultra-konservatyvioje visuomenėje
ir tėvų prieštaravimo jos grįžimui į mokyklą,
Fayza žinojo, kad tik išsilavinimas suteiks galimybę valdyti savo gyvenimą.
Dabar jai 26-eri.
Vietinė NVO
suteikė jai stipendiją verslo studijoms universitete.
Jos tikslas – susirasti darbą, išsinuomoti būstą
ir susigrąžinti vaikus.
Arabų valstybės šiuo metu išgyvena didžiulius pokyčius,
ir moterys susiduria su milžiniškais sunkumais.
Kaip ir moterys, kurias fotografavau,
turėjau įveikti galybę kliūčių, kad tapčiau fotografe, kokia esu dabar.
Sutikau daugybę žmonių, nurodinėjančių ką daryti ir ko ne.
Umm El-Saad, Asma, Fayza ir daugybė kitų moterų arabų pasaulyje
parodo, kad įmanoma įveikti visas kliūtis į išsilavinimą,
kuris, jos žino, yra geriausia priemonė geresniai ateičiai.
Pabaigti norėčiau pacituodama Yasmine,
vieną iš keturių aktyvisčių, sutiktų Tunise.
Yasmine rašė:
„Kvestionuokite savo įsitikinimus.
Būkite tuo, kuo norite būti jūs, o ne tuo, ko nori kiti.
Niekam nevergaukite, nes nuo gimimo momento jūs esate laisvi“.
Ačiū.
(Plojimai.)