Da li postoji bolest koja čini da volimo mačke
i da li je vi imate?
Može biti,
a to je verovatnije nego što mislite.
Radi se o toksoplazmozi,
oboljenju koje izaziva Toxoplasma gondii.
Kao i svi paraziti, toksoplazmoza živi na račun svog domaćina
i potreban joj je domaćin da bi stvorila potomstvo.
Da bi to postigla, toksoplazma orkestrira manipulatinom šemom u mozgu
koja podrazumeva mačke,
njihov plen, glodare,
kao i gotovo sve druge ptice i sisare,
uključujući ljude.
Zabeležene ljudske infekcije potiču čak iz Starog Egipta.
Pronaši smo uzorke kod mumija.
Danas je inficirano oko trećine svetske populacije,
a većina njih nikada to ne sazna.
Kod zdravih ljudi, simptomi se često uopšte ne javljaju.
Kada se pojave, blagi su i slični gripu.
Međutim, to su samo fizički simptomi.
Toksoplazma se takođe ugnezdi u našem mozgu
i upliće se u naše ponašanje iza kulisa.
Da bismo razumeli zašto je to tako, pogledajmo životni ciklus ovog parazita.
Mada se parazit može umnožavati u praktično bilo kom domaćinu,
mogu se seksualno razmnožavati samo u crevima mačaka.
Potomci zvani oociste izbacuju se kroz izmet mačke.
Jedna mačka može izbaciti i do stotine miliona oocista.
Ako ih druga životinja, kao što je miš, slučajno proguta,
napašće tkiva miša i sazreti tako da formiraju tkivne ciste.
Ako miša pojede mačka,
tkivne ciste postaju aktivne i oslobađaju potomke
koji se pare da bi formirali nove oociste,
dovršavajući ciklus.
Međutim, postoji problem.
Prirodna potreba miša da izbegne mačku otežava zatvaranje ove petlje.
Toksoplazma ima rešenje za to.
Paraziti prodiru u bele krvne ćelije da bi uhvatili prevoz do mozga,
gde izgleda poništavaju urođeni strah od predatora.
Inficirani glodari su više nesmotreni i imaju sporije vreme reakcije.
Što je najčudnije, zapravo ih privlači mačji urin,
zbog čega je verovatno veća šansa da im se ukrsti put sa mačkom
i da će pomoći parazitu da završi svoj životni ciklus.
Kako parazitu to uspeva?
Mada mehanizam nije tačno poznat, izgleda da toksoplazma povećava dopamin,
moždani neurotransmiter koji je uključen u ponašanje traganja za novinama.
Stoga je jedna ideja da toksoplazma petlja sa neurotransmiterima,
hemijskim signalima koji podešavaju emocije.
Rezultat?
Fatalna privlačnost.
Međutim, miševi nisu jedine životinje koje završe sa ovim parazitima,
a tu stupamo na scenu mi ljudi i svi drugi domaćini toksoplazme.
Možemo slučajno uneti oociste kroz kontaminiranu vodu
ili neoprane poljoprivredne proizvode,
ili igrajući se u kutijama sa peskom,
ili čisteći posude za vršenje nužde.
Iz tog razloga je uobičajena preporuka da trudne žene ne menjaju posude mačaka.
Toksoplazma može izazvati ozbiljne defekte na rođenju.
Takođe možemo dobiti toksplazmu tako što pojedemo nedovoljno kuvano meso
drugih životinja koje su pokupile oociste.
Ispostavilo se da toksoplazma može da poremeti i naš mozak.
Istraživanja su pokazala povezanost između toksoplazme i šizofrenije,
bipolarnog poremećaja,
opsesivno-kompulzivnog poremećaja
i agresije.
Takođe usporava reakcije i snižava koncentraciju,
a moguće je, kao što jedna studija otkriva,
da ljudi uključeni u saobraćajne nesreće
imaju skoro tri puta veće šanse da imaju toksoplazmu.
Dakle, da li je manipulacija našim mozgom toksoplazme evolutivna strategija
da navede mačke grabljivice da nas pojedu?
Ili je jednostavno naš mozak dovoljno sličan glodarovom
tako da isti neurološki trikovi koji mame njih hvataju i nas u mreže?
Da li je toksoplazma razlog
zbog kojeg toliko ljudi voli mačke i čuva ih kao ljubimce?
Pa, porota još razmatra to pitanje.
Neka skorija istraživanja čak protivreče toj ideji.
U svakom slučaju, toksoplazma je definitivno imala korist od ljudi
i postala jedan od najuspešnijih parazita na svetu.
Ne radi se samo o našoj spremnosti da pustimo mačke na trpezarijske stolove
ili u naše krevete.
Gajenje stoke i izgradnja gradova koji privlače glodare
obezbedilo je milijarde novih domaćina,
a vi i vaša mačka ste možda dva među njima.