În mileniul al III-lea î.Hr.,
regii mesopotamieni își notau și interpretau visele pe tăblițe de ceară.
O mie de ani mai târziu,
egiptenii antici au scris o carte a viselor
listând peste 100 de vise și interpretările lor.
De atunci,
nu am încetat să încercăm să înțelegem de ce visăm.
După multe cercetări,
progres tehnologic
și perseverență,
încă nu avem răspunsuri certe, însă avem niște teorii interesante.
Visăm ca să ne îndeplinim dorințele.
La începutul anilor 1900,
Sigmund Freud a sugerat că dacă visele noastre, inclusiv coșmarurile,
sunt o colecție de imagini din viața noastră cotidiană conștientă,
ele au și interpretari simbolice
asociate cu îndeplinirea dorințelor subconștiente.
Freud a teoretizat că tot ce ne amintim când ne trezim dintr-un vis
este o reprezentare simbolică
a gândurilor, impulsurilor și dorințelor noastre primitive inconștiente.
Freud credea că analizând aceste elemente amintite,
conținutul inconștient va fi relevat minții conștiente,
iar problemele psihologice derivate din reprimare
ar putea fi analizate și rezolvate.
Visăm ca să ne amintim.
Ca să creștem performanța anumitor sarcini mentale,
somnul e de ajutor,
dar dacă și visăm e și mai bine.
În 2010, cercetătorii au aflat
că subiecții se descurcau mult mai bine să treacă printr-un labirint 3D complex
după ce dormeau și îl visau înainte de a doua încercare.
De fapt, s-au descurcat de 10 ori mai bine
decât cei care doar s-au gândit la labirint,
și cei care au dormit, dar nu l-au visat.
Cercetătorii teoretizează că anumite procese ale memoriei
au loc doar când dormim,
iar visele sunt un semnal că aceste procese au loc.
Visăm ca să uităm.
În arhitectura creierului
sunt 10.000 trilioane de conexiuni neuronale.
Acestea sunt create de toate lucrurile pe care le gândim și le facem.
Învățarea inversă, o teorie neurobiologică din 1983,
susține că în timpul somnului, și mai ales în timpul ciclului REM
neocortexul verifică aceste conexiuni neuronale
și le elimină pe cele care nu sunt necesare.
Fără acest proces de dezvățare,
care rezultă în urma viselor,
creierul ar deveni depășit de conexiunile
și gândurile inutile care întrerup gândirea
de care avem nevoie când suntem treji.
Visăm ca să ne păstrăm creierul activ.
Teoria activării continue presupune că visele rezultă din nevoia creierului
de a consolida constant și de a crea amintiri pe termen lung
pentru a funcționa corect.
Când cantitatea de informații externe scade sub un anumit nivel,
ca atunci când dormim,
creierul declanșează automat
generația de date stocate în creier
manifestată sub formă de gânduri și sentimente
trăite în vis.
Altfel spus,
visele pot fi un economizor de ecran pe care creierul îl activează
pentru a nu se închide complet.
Visăm ca să repetăm.
Visele ce implică situații periculoase și amenințătoare sunt foarte comune
iar teoria instinctului primitiv al depozitării multiple
susține că conținutul visului este semnificativ scopului său.
Fie că este o noapte plină de anxietate, fiind alergat de urs în pădure,
sau lupte cu un ninja pe o alee întunecată,
aceste vise îți permit să-ți exersezi instinctele de fugă sau luptă
și le ține pregătite în caz că vei avea nevoie de ele în viața reală.
Dar nu trebuie mereu să fie neplăcut.
De exemplu, visele cu vecinul atrăgător
îți antrenează instinctului reproducător.
Visăm ca să vindecăm.
Neurotransmițătorii stresului din creier sunt mai puțin activi
în timpul perioadei REM de somn,
chiar și în timpul viselor cu experiențe traumatice,
fapt ce i-a determinat pe cercetători să teoretizeze
că scopul viselor este să diminueze experiențele neplăcute
pentru a permite vindecarea psihologică.
Retrăirea evenimentelor traumatice în vise, unde stresul mental este scăzut
oferă o perspectivă mai clară
și abilitatea mărită de a le procesa în moduri sănătoase psihologic.
Persoanele cu tulburări de dispoziție și TSPT au adesea tulburări de somn.
Cercetătorii cred că lipsa viselor
poate fi un factor ce contribuie la boala acestora.
Visăm ca să rezolvăm probleme.
În vise, nefiind constrânși de realitate
și regulile logicii convenționale, mintea creează scenarii nelimitate
ca să te ajute să înțelegi probleme
și să găsești soluții pe care nu le consideri când ești treaz.
John Steinbeck l-a numit comitetul somnului,
iar cercetătorii au demonstrat
eficacitatea visatului pentru rezolvarea problemelor.
În acest mod, chimistul August Kekule
a descoperit structura moleculei de benzen,
și este motivul pentru care uneori cea mai bună soluție a unei probleme
este să tragi un pui de somn.
Acestea sunt doar câteva dintre cele mai importante teorii.
Pe măsură ce tehnologia îmbunătățește capacitatea de înțelegere a creierului,
este posibil ca într-o zi
să descoperim raționamentul acestora.
Dar până atunci, va trebui să continuăm să visăm.