Kai aš ruošiau šią kalbą,
aš ieškojau bent poros citatų,
kuriomis galėčiau pasidalinti.
Gera žinia: radau tris,
kurios mane ypatingai sužavėjo,
pirmoji yra Samuel Johnson, kuris pasakė,
„Kai gyvenime priimate sprendimus,
nepamirškite gyventi,"
antroji yra Aeschylus, kuris mums primena jog
„Laimė yra pasirinkimas, kuris reikalauja daug pastangų,"
ir trečioji yra Groucho Marx
kuris pasakė, „Aš nenorėčiau priklausyti,
nė vienam klubui, kuri turėtų mane kaip narį".
Na, o dabar blogos naujienos:
aš nežinojau kurią iš šių citatų
turėčiau pasirinkti ir pasidalinti su jumis.
Ak, tas saldus pasirinkimo nerimas.
Šiais popramoninio kapitalizmo laikais,
pasirinkimas, kartu su asmenine laisve,
bei savęs kūrimo įdėja,
tapo labai idealizuotas.
Taip pat mes tikime
nesibaigiančiu progresu.
Bet neigiama šios ideologijos pusė yra ta jog ji sukelia
nerimo padidėjimą,
kaltės jausmą,
nepilnavertiškumą ir jausmą,
jog mūsų pasirinkimai yra klaidingi.
Liūdna, jog ši asmeninų pasirinkimų įdėja,
sulaikė mus nuo visuomeninių permainų.
Atrodo, jog ši ideologija
mums padėjo susivienyti,
kaip politiniams ir visuomeniniams mąstytojams.
Vietoj to, jog kritikuotume visuomėnę,
mes vis labiau kritikuojame save pačius,
kartais, net iki taško, po kurio mes pradedame save žaloti.
Taigi, kodėl ši laisvų pasirinkimų ideologija,
yra tokia galinga iki dabar,
net ir tarp žmonių,
kurie neturi iš ko rinktis?
Kodėl gi, netgi žmonės kurie yra vargšai,
priskiria save laisvų pasirinkimų ideologijai,
tai pačiai racionaliai pasirinkimų idėjai,
su kuria mes taip tapatinamės?
Laisvų pasirinkimų įdėja yra labai veiksminga,
nes ji leidžia mums laisvai mąstyti,
apie įsivaizduojamą ateitį.
Norėčiau duoti jums pavyzdį.
Mano draugė Manya,
būdama studentė Kalifornijos universitete,
užsidirbdavo pinigų,
dirbdama mašinų pardavėja.
Kai Manya susidurdavo
su kasdieniu klientu ji kalbėdavosi
apie jo gyvenimo būdą,
kiek jis norėtų išleisti,
kiek vaikų jis turi,
kam jam reikia mašinos?
Jie dažniausiai greitai nuspręsdavo,
kokia mašina jiems būtų praktiškiausia.
Tačiau prieš Manya klientui einant namo
kad apgalvotų viską,
ji pasakydavo jam:
„Mašina kurią dabar perkate yra puiki,
tačiau kelių metų bėgyje,
kai jūsų vaikai jau nebegyvens su jumis,
bei kai turėsite daugiau pinigų,
kita mašina jums būtų tiesiog tobula.
Žinoma ši mašina kuria perkate yra puiki"
Taigi, dauguma Manya klientų,
kurie grįždavo kitą dieną,
pirkdavo tą antrąją mašiną,
mašiną kurios jiems nė nereikėjo,
mašiną kuri kainavo kur kas daugiau pinigų.
Manya taip sėkmingai pardavinėjo mašinas,
jog netrukus pakeitė darbą ir pradėjo pardavinėti lėktuvus.
(Juokiasi)
Žinodama tiek daug apie žmonių psichologiją,
ji pasiruošė savo dabartiniam darbui,
būti psichoanalitike.
Taigi, kodėl Manya klientai buvo tokie neracionalūs?
Nes Manya sėkmingai sugebėdavo
sukurti jų paveikslą,
suidealizuotoje ateityje,
paveikslą kuriame,
jie yra sėkmingesni bei laisvesni
ir jiems tas kitos mašinos pasirinkimas,
buvo jausmas lyg jie artėja prie savo idealo,
apie kurį Manya ir prabildavo.
Taigi, mes labai retai pasirenkame racionaliai.
Pasirinkimai yra lemiami mūsų pasamonės
ir visuomėnės.
Mes dažnai pasirenkame,
bandydami nuspėti, ką kiti žmonės
pamanys apie mūsų pasirinkimą?
Mes taip pat renkamės,
žiūrėdami į tai ką kiti žmonės renkasi.
Mes renkames visuomeniškai priimtiną pasirinkimą.
Štai todėl,
net po to, kai jau pasirinkome,
tarkime nusipirkome mašiną,
be perstojo skaitome žmonių atsiliepimus apie mašinas,
lyg norėdami įtikinti save,
jog pasirinkome teisingai.
Taigi pasirinkimai sukelia nerimą.
Jie susiję su rizika, bei praradimu.
Dažniausiai rezultatai yra nenuspėjami.
Dėl to žmonės turi
vis daugiau ir daugiau problemų
ir nebegali pasirinkti.
Neseniai aš buvau metrikacijos skyriuje,
kur sutikau jauną, gražią merginą,
kuri iškart prabilo apie savo nerimą dėl pasirinkimo.
Ji pasakė „Man prireikė vieno mėnesio,
nuspręsti kurią suknelę dėvėti".
Ji dar sakė „Aš kelias savaites ieškojau viešbučio,
kuriame galėčiau pasilikti vestuvių išvakarėse
ir dabar man dar reikia pasirinkti spermos donorą".
(Juokiasi)
Aš žvilgtelėjau į moterį šokiruota.
„Spermos donorą? Kur taip skubate?"
Ji atsakė „Man sukanka 40 metų šių metų pabaigoje
ir man taip nesisekė pasirinkti tinkamą vyrą gyvenime."
Taigi, mūsų sprendimai glaudžiai susiję su rizika
ir tai provokuoja nerimą.
Garsus danų filosofas,
Soren Kierkegaard,
kuris probilo apie šį nerimą,
susietą su galimybės galimybe.
Šiais laikais mes manome, jog galime užkirsti kelią rizikai.
Turime nesibaigiančius rinkos tyrimų rezultatus,
ateities pajamų spėjimus.
Netgi apie rinką, kuri kinta nuolatos,
manome, jog galime prognozuoti atsitiktinumus racionaliai
ir kur rinkos pokyčiai mus veda.
Šis atsitiktinumas gali būti labai luošinantis.
Praėjusiais metais mano draugas Bernard Harcourt
iš Čikagos universiteto surengė
konferenciją apie tikimybės idėją.
Mes kartu buvome tarp kalbėtojų
ir prieš pat mums pradedant –
mes vis dar nežinojome vienas kito straipsnio –
sumanėme rimtai išbandyti tikimybes.
Mes pasakėme auditorijai,
jog tai ką jie dabar išgirs,
bus atsitiktinis mokslinis straipsnis,
dviejų straipsnių mišinys,
ir kad nežinome apie ką kitas rašė.
Taigi kalbą pristatėme šitaip.
Bernard perskaitė pirmają pastraipą,
Tada aš perskaičiau savają pastraipą,
Bernard skaitė sekančią pastraipą,
tada aš skaičiau pastraipą.
Taip tesėme, kol perskaitėme visą savo kalbą.
Tikriausiai jus nustebintų
jog dauguma mūsų auditorijos,
nesuprato, jog ką jie ką tik išklausė,
buvo apie visiškai nesusijusias temas.
Jie negalėjo patikėti,
jog būdami profesionalai,
mes būtume taip pasielgę
ir paliktume viską tikimybės valioje.
Jie manė, jog kalbos buvo paruoštos prieš konferenciją
ir mes tik juokaujame, jog tai dvi atsitiktinės kalbos.
Mes gyvename informaciniame amžiuje,
su daugybe duomenų,
turėdami daug informacijos, apie mūsų kūno vidų.
Mes sugebėjome atkoduoti žmonių genomą.
Mes žinome, tiek daug apie žmonių smegenis.
Bet stebina tai, jog vis daugiau žmonių,
nusisuka ir ignoruoja šią informaciją.
Nežinojimas ir neigimas tampa vis dažnesni.
Mūsų ekonominės krizės atžvilgiu,
mes manome, jog vieną dieną nubusime,
ir viskas bus taip gerai, kaip ir buvo,
jog politiniai ar visuomeniniai pasikeitimai nėra būtini.
Ekologinės krizės atžvilgiu,
manome, jog vis dar nereikia imtis jokių veiksmų,
ar tiesiog jog kitiems reikia ką nors daryti.
Ar netgi tuo metu, kai ekologinė krizė užklumpa mus,
kaip ir katastrofa Fukušimoje po žemes drebėjimo.
Visur yra žmonių gyvenančių toje pačioje aplinkoje,
kurie žino tą pačią informaciją
ir pusė iš jų bus sunerimę dėl radiacijos,
tačiau kita pusė visada ignoruos tai.
Psichoanalitikai puikiai žino,
jog žmonės neturi polinkio
į žinojimą,
bet turi aistrą nežinojimui ir abejingumui.
Taigi, ką tai reiškia?
Sakykime, mes susiduriame
su mirtina liga,
dauguma žmonių nenorėtų apie tai žinoti.
Jie verčiau neigia jog serga,
taigi štai kodėl nėra taip išmintinga infromuoti juos,
jei jie to neklausia.
Tyrimai parodė, jog kartais žmonės,
kurie neigia savo ligotumą,
gyvena ilgiau, nei tie kurie racionaliai pasirenka
patį geriausią gydimą.
Tačiau šis nežinojimas,
turi neigiamą paveikį visuomeniniu lygiu.
Kai mes nežinome kur keliaujame,
galime padaryti daug žalos visuomeniniame lygyje.
Mums tenka susidurti, ne tik su abejingumu,
tačiau tap pat
su akivaizdumu.
Prancūzų filosofas
Luis Althusser pabrėžė,
jog ideologija funkcionuoja
sukurdama akivaizdumo šydą.
Prieš kritikuodami visuomėnę,
būtina pakelti tą akivaizdumo šydą
ir tada pamastyti šiek tiek kitaip.
Jei vėl grįžtume prie šios
asmenybės ir racionalių sprendimų ideologijos
kurią mes taip maloniai priimame,
mums yra būtina, būtent čia,
pažvelgti į šią akivaizdžia tiesą
ir pamąstyti kitaip.
Man dažniausiai iškyla klausimas,
kodėl mes vis tapatinamės su savęs kūrimo įdėja,
kuria kapitalizmas pasikliovė nuo pat pradžių?
Kodėl mes manome, jog esame
savo gyvenimo valdovai,
ir priimame racionalius ir geriausius sprendimus,
tačiau negalime susitaikyti su praradimais ir rizika?
Mane šokiruoja nepasiturintys žmonės kurie
nepalaiko šios įdėjos,
jog turtingi turėtų mokėti didesnius mokesčius.
Gana dažnai jie vis dar sutapatina tai
su „loterijos" mąstymu.
Jie mano, jog galbūt jų ateitis nebus šviesi,
tačiau jie dažniausiai mano,
jog jų sūnus gali būti dar vienas Bill Gates.
Ir kas gi norėtų aukštų mokesčių savo vaikams?
Man tai pat iškyla klausimas,
kodėl žmonės kurie neturi sveikatos draudimo,
nenori valstybinės sveikatos apsaugos sistemos.
Kartais jie nenori jos,
tik dėl to, jog mano, kad turi laisvę rinktis,
bet iš tiesų jie neturi iš ko rinktis.
Margaret Thatcher yra pasakiusi,
jog visuomenės nėra.
Yra tik asmenys
ir jų šeimos.
Gaila, jog ši ideologija vis dar veikia,
štai kodėl dauguma varganų žmonių,
jaučia gėdos jausmą, būdami vargani.
Mes sielvartaujame,
dėl klaidingų pasirinkimų,
jog tai esminė mūsų nesėkmių priežastis.
Mes nerimaujame, jog nesame pakankamai geri.
Štai, kodėl dirbame labai sunkiai,
ilgas valandas
ir praleidžiame, tiek pat laiko bandydami save pakeisti.
Kai mes pradedame nerimauti apie savo sprendimus,
dažniausiai leidžame kam nors kitam nuspręsti, ką daryti.
Mes ieškome visažinių,
kurie pasakys ką mums reikia daryti,
kaip savigalbos terapeutai,
ar palaikome tironišką lyderį,
kuris atrodo neturi, jokių dvejonių rinkdamasis,
kuris tiesiog „žino".
Dažnai žmonės manęs klausia,
„Ko išmokote studijuodama pasirinkimus?"
Aš išmokau vieną svarbų dalyką.
Kai aš tik pradėjau galvoti apie savo pasirinkimus,
nustojau juos taip imti į širdį,
nes suvokiau, jog dauguma mano sprendimų
nėra racionalūs.
Tai susiję su mano pasamone,
mano spėjimais ką kiti pasirinktų,
ar kas yra visuomeniškai priimtimas sprendimas.
Aš taip pat suvokiau,
jog mes turėtume,
galvoti ne tik, kokie sprendimai geriausi mums,
bet ir apie, kas yra geriausia visuomenei.
Nors ši asmeninių pasirinkimų idėja suvienijo mus,
ji sustabdė mūsų visuomeninę plėtrą.
Mes praleidžiame tiek daug laiko rinkdamiesi kas geriausia mums
ir labai retai pagalvojame,
apie visuomeninius sprendimus, kuriuos galime priimti.
Neturėtume pamiršti, jog pasirinkimas
yra visada susijęs su kaita.
Galime keisti ne tik savo gyvenimą,
bet ir visuomeninį.
Mes galime pasirinkti, jog miškuose būtų daugiau vilkų.
Mes galime keisti savo aplinką,
jei pasirinksime galime turėti daugiau bičių.
Galime pasirinkti naujas vertinimo agentūras.
Mes galime kontroliuoti korporacijas,
vietoje to, kad jos mus kontroliuotų.
Mes turime galią keisti pasaulį.
Kalbą pradėjau Samuel Johnson citata,
kuris sakė, jog priimdami sprendimus gyvenime,
mes neturėtume pamiršti gyventi.
Galų gale atrodo,
jog aš turėjau galimybę pasirinkti,
pasirinkti vieną iš trijų citatų,
kuria bučiau pradėjusi savo pasakojimą.
Aš galėjau rinktis
šalį, bei draugus.
Mes visi turime apgalvoti dar kartą,
kokioje visuomėnėje mes norėtume gyventi.
Ačiū.
(Plojimai)