כשהתכוננתי לשיחה הזאת,
הלכתי לחפש כמה ציטוטים
שאני יכולה לחלוק איתכם
חדשות טובות: מצאתי שלושה
שאהבתי במיוחד,
הראשון מפי סמואל ג'ונסון, שאמר:
"כשאתם עושים את הבחירה שלכם בחיים,
אל תשכחו לחיות."
השני של אייסכילוס, שהזכיר לנו
ש"אושר הוא בחירה שדורשת מאמץ."
והשלישי הוא של גראוצ'ו מרקס
שאמר: "אני לא הייתי רוצה לבחור להשתייך
למועדון כלשהו שיהיה מוכן לקבל אותי כחבר".
עכשיו, חדשות רעות:
לא ידעתי באיזה מהציטוטים האלה
לבחור ולשתף אתכם.
החרדה המתוקה של הבחירה.
בימינו אלה של קפיטליזם פוסט תעשייתי,
בחירה, יחד עם חופש הפרט
והרעיון של מימוש עצמי
הועלה לכדי אידיאל.
עכשיו, יחד עם זה, יש לנו גם אמונה
בהתקדמות אינסופית.
אבל בתחתיתה של אידיאולוגיה זו
גברה החרדה,
רגשי אשם,
תחושה של אי-התאמה
הרגשה שאנחנו נכשלים בבחירות שלנו.
למרבה הצער, אידיאולוגיה זו של בחירה אישית
מנעה מאיתנו לחשוב על שינויים חברתיים.
נראה שאידיאולוגיה זו הייתה למעשה
יעילה מאד בהשקטתנו
כהוגי דעות פוליטים וחברתיים
במקום להעביר ביקורת חברתית,
אנחנו יותר ויותר עסוקים בביקורת-עצמית,
לפעמים עד לכדי הרס עצמי.
עכשיו, איך זה שהאידיאולוגיה של בחירה
עדיין כל כך חזקה,
גם בקרב אנשים שאין להם
הרבה דברים כדי לבחור מביניהם?
איך זה שגם אנשים שהם עניים
עדיין מזדהים מאוד עם הרעיון של בחירה,
הסוג של רעיון רציונלי של בחירה
שאנו מאמצים?
כעת, אידיאולוגיית הבחירה מאד מצליחה
לפתוח עבורנו מרחב כדי לחשוב
על איזשהו עתיד מדומיין.
הרשו לי לתת לכם דוגמה.
חברתי מניה,
כשהייתה סטודנטית באוניברסיטה בקליפורניה,
הרוויחה כסף
מעבודתה אצל סוחר מכוניות.
כעת, כשמניה נתקלה
בלקוח הטיפוסי, היא הייתה דנה אתו
על סגנון החיים שלו.
כמה כסף הוא רוצה להוציא,
כמה ילדים יש לו,
לשם מה הוא צריך מכונית?
הם היו מגיעים בדרך כלל למסקנה טובה
מה תהיה המכונית המושלמת,
כעת, לפני שהלקוח של מניה היה הולך הביתה
וחושב על הדברים לעומק,
היא הייתה אומרת לו,
"המכונית שאתה קונה עכשיו היא מושלמת,
אבל תוך מספר שנים
כאשר הילדים שלך כבר יהיו מחוץ לבית
כאשר יהיה לך קצת יותר כסף ,
המכונית השנייה ההיא תהיה אידאלית.
אבל מה שאתה קונה כעת זה מצוין."
עכשיו, רוב הלקוחות של מניה
שחזרו למחרת
קנו את המכונית השנייה ההיא,
המכונית שהם לא היו צריכים,
המכונית שעלתה הרבה יותר מדי כסף.
כעת, מניה הפכה כל כך מצליחה במכירת מכוניות
שתוך זמן קצר היא עברה למכירת מטוסים.
(צחוק)
והידע הרב שהיה לה על הפסיכולוגיה של האנשים
הכינה אותה היטב לתפקידה הנוכחי,
שהוא זה של פסיכואנליטיקאית,
עכשיו, למה הלקוחות של מניה היו כל כך לא הגיוניים?
הצלחתה של מניה היתה בכך שהיא הצליחה
לפתח בדמיונם דימוי
של עתיד אידיאלי,
דימוי של עצמם
כשהם כבר מצליחים יותר, חופשיים יותר,
ועבורם בחירת הרכב האחר
היתה, כאילו הם כבר מתקרבים לאידיאל הזה
שבו היה מה שמניה כבר חזתה עבורם.
כעת, אנו לעיתים רחוקות עושים באמת בחירות לגמרי רציונליות.
בחירות מושפעות מהלא-מודע שלנו,
מהקהילה שלנו,
לעתים קרובות אנו בוחרים
על ידי ניחוש, של מה עשויים אנשים אחרים
לחשוב על הבחירות שלנו?
אנו גם בוחרים
על ידי התבוננות במה שאחרים בוחרים.
אנחנו גם מנחשים מהי הבחירה המקובלת מבחינה חברתית
כעת, בגלל זה אנחנו למעשה
אפילו גם לאחר שכבר בחרנו,
למשל, קנינו מכונית,
אנו קוראים ביקורות אינסופיות על מכוניות,
כאילו עדיין אנו רוצים לשכנע את עצמנו
שעשינו את הבחירה הנכונה.
כעת, בחירות מעוררות חרדה.
הן קשורות לסיכונים, להפסדים.
הן מאוד בלתי צפויות.
כעת, משום כך,
לאנשים יש כעת יותר ויותר בעיות
שהם לא בוחרים כלום.
לפני זמן לא רב, הייתי במסיבת חתונה,
ופגשתי אישה צעירה, יפה
שהחלה מייד לספר לי על חרדת הבחירה שלה.
היא אמרה לי "לקח לי חודש
להחליט איזו שמלה ללבוש."
ואז היא אמרה: במשך שבועות חקרתי
באיזה מלון לשהות למשך לילה אחד.
וכעת, אני צריכה לבחור תורם זרע."
(צחוק)
היבטתי באשה זו נדהמת.
"תורם זרע? מה בוער?
היא אמרה, "אני אהיה בת 40 בסוף שנה זו,
והייתי כל כך גרועה בבחירת הגברים בחיי."
כעת, בחירה, משום שהיא קשורה לסיכון,
היא מעוררת חרדה,
וזה היה כבר הפילוסוף
הדני המפורסם סרן קירקגור
שהדגיש שחרדה
קשורה לאפשרות של אפשרות.
כעת, אנחנו חושבים היום שאנחנו יכולים למנוע את הסיכונים הללו.
יש לנו ניתוחי שוק אינסופי,
שמשקפים רווחים עתידיים
אפילו עם שוק שזה עניין של סיכוי,
באקראיות אנו חושבים שאנו יכולים לחזות באופן רציונלי
לאן זה הולך.
כעת, סיכוי למעשה הופך להיות מאד טראומטי.
בשנה שעברה, חבר שלי ברנרד הרקורט
באוניברסיטת שיקגו ארגן אירוע,
כנס על הרעיון של סיכוי.
הוא ואני השתתפנו יחד בפנל,
וממש לפני מסירת המסמכים שלנו -
לא ידענו זה על מאמרו של האחר --
החלטנו לקחת סיכוי ברצינות.
אז הודענו לקהל שלנו
שמה שהם עומדים כעת לשמוע
יהיה מאמר אקראי
עירוב של שני המאמרים
שלא ידענו מה כל אחד כתב.
כעת, העברנו את הכנס בצורה כזו.
ברנרד הקריא את הפיסקה הראשונה שלו,
הקראתי את הפיסקה הראשונה שלי
ברנרד הקריא את הפיסקה השנייה שלי
אני הקראתי את הפיסקה השנייה שלי,
באותה צורה עד סוף המאמרים שלנו.
כעת, תהיו מופתעים
שרובו של הקהל שלנו
לא חשב שמה שהם שמעו זה עתה
היה מאמר אקראי לחלוטין.
הם לא יכלו להאמין
שדברים מעמדה של סמכות
כמו שני פרופסורים שהיינו,
היינו לוקחים סיכוי ברצינות
הם חשבו שהכנו את המאמרים יחד
ורק התלוצצנו שהם היו אקראיים.
כעת, אנו חיים בזמנים טעונים במידע,
ביג דאטה,
הרבה ידע על מה שבתוך גופנו
פיענחנו את הגנום שלנו.
אנחנו יודעים על המוח שלנו יותר מאשר בעבר.
אבל למרבה הפלא, אנשים יותר ויותר
מעלימים עין אל מול הידע הזה.
בורות והכחשה נמצאים בעלייה.
עכשיו, בכל מה שקשור למשבר הכלכלי הנוכחי,
אנחנו חושבים שאנחנו פשוט נשוב ונתעורר
והכל ישוב ויהיה כמו קודם,
ואין צורך בשינויים פוליטיים או חברתיים.
בהקשר למשבר אקולוגי,
אנו חושבים ששום דבר לא צריך להיעשות כעת,
או שאחרים צריכים לפעול לפנינו.
או אפילו כשמשבר אקולוגי כבר קורה,
כמו האסון בפוקושימה,
לעתים קרובות יש לנו אנשים שחיים באותה הסביבה
עם אותה הכמות של מידע,
וחצי מהם יהיו מודאגים לגבי קרינה
וחצי מהם יתעלמו מכך.
כעת, פסיכואנליטיקאים יודעים טוב מאוד
שלאנשים באופן מפתיע אין
תשוקה למידע
אלא תשוקה לבורות.
עכשיו, מה זה אומר?
למשל, כשאנו עומדים בפני
מחלה מסכנת חיים,
הרבה אנשים לא רוצים לדעת את זה.
הם מעדיפים להכחיש את המחלה,
שזו הסיבה שזה לא כל כך חכם ליידע אותם
אם הם לא שואלים.
באופן מפתיע, מחקרים מראים שלפעמים
אנשים שמכחישים את מחלתם
חיים זמן רב יותר מאשר אלה שבאופן רציונאלי בוחרים
את הטיפול הטוב ביותר.
כעת, בורות זו, יחד עם זה
אינה מועילה מאוד ברמה החברתית.
כאשר אנו בורים לגבי השאלה לאן פנינו מועדות,
הרבה נזק חברתי יכול להיגרם.
כעת, בנוסף לבורות
אנו גם מתמודדים היום
עם סוג מסוים של ודאות.
כעת, זה היה פילוסוף צרפתי
לואי אלתוסר שהצביע על כך
שאידיאולוגיה פועלת בצורה כזו
שהיא יוצרת מעטה של ודאות.
לפני שאנחנו עושים ביקורת חברתית כלשהי,
יש באמת להרים את רעלת הוודאות
ולחשוב בצורה קצת שונה.
אם נשוב לאידיאולוגיה זו
של בחירה אינדיבידואלית רציונלית
שאנו לעיתים קרובות מאמצים
דווקא כאן זה הכרחי
להסיר את הוודאות הזו
ולחשוב בדרך קצת שונה.
עכשיו, בשבילי השאלה לעיתים קרובות היא
למה אנחנו עדיין מאמצים את הרעיון הזה של אדם שבונה את עצמו
שעליו הקפיטליזם הסתמך מראשיתו?
מדוע אנון חושבים שאנו אדונים
על חיינו כך שאנחנו יכולים באופן רציונלי
לעשות את הבחירות האידאליות,
שאיננו מקבלים הפסדים וסיכונים?
ובשבילי, זה מאוד מזעזע לראות לפעמים אנשים עניים מאוד,
לדוגמא, שאינם תומכים ברעיון
שעל העשירים יוטל מס גבוה יותר.
לעתים קרובות הם עדיין מזדהים
עם סוג של מנטליות של הגרלה.
טוב, אולי הם לא חושבים שהם יוכלו לעשות זאת
בעתיד, אבל אולי הם חושבים,
"בני עשוי להיות ביל גייטס הבא."
ומי ירצה להטיל מסים על הבן שלו?
או שאלה שאני שואלת את עצמי גם,
מדוע אנשים שאין להם ביטוח בריאות
לא מאמצים את שירותי הבריאות האוניברסליים?
לפעמים הם לא מאמצים זאת,
כשהם שוב מזדהים עם הרעיון של בחירה,
אבל אין להם שום דבר לבחור ממנו.
כעת, ידוע שמרגרט תאצ'ר אמרה
שאין שום דבר שמשתווה לחברה.
חברה לא קיימת, אלה רק יחידים
ובני משפחותיהם.
למרבה הצער, אידיאולוגיה זו עדיין רווחת היטב,
וזו הסיבה שבני אדם עניים עלולים לחוש
בושה בשל העוני שלהם.
אנחנו עשויים להרגיש אשמים כל הזמן שאנחנו
לא עושים את הבחירות הנכונות,
וזו הסיבה שבגללה לא הצלחנו.
אנחנו מודאגים מזה שאנו לא מספיק טובים.
ולכן אנו עובדים מאד קשה,
לאורך שעות ארוכות במקום העבודה
ובאותה מידה שעות ארוכות בלבנות את עצמנו מחדש.
כעת, כאשר אנו מודאגים בקשר לבחירות שלנו,
לפעמים אנו מוותרים על כוח הבחירה שלנו.
אנו מזדהים עם הגורו
שאומר לנו מה לעשות,
מדריך מטפל לעזרה עצמית
או שאנו מאמצים מנהיג טוטליטרי
שנראה שאין לו כל ספקות בקשר לבחירות,
שאיכשהו יודע.
עכשיו, לעתים קרובות אנשים שואלים אותי,
"מה למדת מלימודי הבחירה?"
ויש מסר חשוב שלמדתי.
כשחשבתי על בחירות,
הפסקתי לקחת את הבחירות ברצינות רבה מדי, באופן אישי.
ראשית, הבנתי שהרבה מהבחירות שאני עושה
אינן רציונליות.
זה קשור ללא-מודע שלי
לניחושים שלי של מה שאחרים בוחרים,
או מהי בחירה שהחברה מאמצת.
אני גם מאמצת את הרעיון
שאנו צריכים להרחיק לכת
מעבר למחשבה על בחירות של הפרט,
שזה חשוב מאוד לחשוב מחדש על בחירות חברתיות,
מאחר ואידיאולוגיה זו של בחירה אישית השקיטה אותנו.
זה באמת מנע מאתנו לחשוב שינוי חברתי.
בזבזנו כל כך הרבה זמן בבחירת דברים בשביל עצמנו
ובקושי חשבנו על
בחירות קהילתיות שאנחנו יכולים לעשות.
כעת, אל לנו לשכוח שבחירה
תמיד קשורה בשינוי.
אנחנו יכולים לעשות שינויים אישיים,
אבל אנחנו יכולים לעשות שינויים חברתיים.
אנחנו יכולים לבחור שיהיו לנו יותר זאבים.
אנחנו יכולים לבחור לשנות את הסביבה שלנו
שיהיו לנו יותר דבורים.
אנחנו יכולים לבחור שיהיו לנו סוכנויות דירוג שונות.
אנחנו יכולים לבחור לשלוט בתאגידים
במקום לאפשר לתאגידים לשלוט בנו.
יש לנו אפשרות לעשות שינויים.
כעת, אני פתחתי בציטוט מסמואל ג'ונסון,
שאמר שכאשר אנחנו עושים בחירה בחיים
אל לנו לשכוח לחיות.
לבסוף, אתם יכולים לראות
עשיתי בחירה
לבחור באחד משלושת הציטוטים
שבו רציתי להתחיל את ההרצאה שלי.
היתה לי ברירה,
כמו למדינות, כמו לאנשים,
יש לנו גם כן ברירות כדי לחשוב עליהן מחדש
באיזה סוג של חברה אנחנו רוצים לחיות בעתיד.
תודה
(מחיאות כפיים)