כנער בלימה,
סבי סיפר לי אגדה
על הכיבוש הספרדי של פרו.
אטאהואלפה, קיסר אימפריית האינקה נשבה ונהרג.
פיזארו והכובשים שלו הלכו והתעשרו,
וסיפורי הכיבוש והתהילה שלהם הגיעו לספרד
ובעקבותיהם באו גלים חדשים של ספרדים,רעבים לזהב ותהילה.
הם היו נכנסים לתוך הערים ושואלים את האינקה,
"איפה ישנה עוד ציביליזציה שאנחנו יכולים לכבוש? איפה עוד זהב? "
והאינקה מתוך תחושת נקם, אמרו להם,
"לכו לאמזונס.
תמצאו שם את כל הזהב שאתם רוצים.
למעשה ישנה עיר בשם פאיטיטי -- אל דוראדו בספרדית --
שעשויה כולה מזהב."
הספרדים יצאו לדרך לתוך הג'ונגל,
אך המעטים שחזרו שבו עם סיפורים,
סיפורים על שמאנים רבי עוצמה,
על לוחמים עם חיצים מורעלים,
על עצים כל כך גבוהים שחסמו את השמש,
עכבישים שאכלו ציפורים, נחשים שבלעו גברים בשלמות
ונהר שרתח.
כל זה הפך להיות זיכרון ילדות.
ושנים עברו.
אני עובד על עבודת הדוקטורט שלי ב SMU,
בניסיון להבין את פוטנציאל האנרגיה הגיאותרמית של פרו,
כשאני נזכר באגדה הזו,
והתחלתי לשאול את השאלה הזאת.
האם יכול להיות שהנהר הרותח קיים?
שאלתי עמיתים מאוניברסיטאות,
הממשלה,
חברות שמן, גז וכרייה,
והתשובה הייתה פה אחד, לא.
וזה הגיוני.
תראו, נהרות רותחים קיימים בעולם,
אבל בדרך כלל הם קשורים עם הרי געש.
אתם צריכים מקור חום חזק
כדי לייצר תופעה גיאותרמית כל כך גדולה.
וכפי שאתם יכולים לראות מהנקודות האדומות כאן, שהם הרי געש,
אין לנו הרי געש באמזונס,
לא ברובה של פרו.
אז מכאן יוצא: אנחנו לא צריכים לצפות לראות נהר רותח.
כשסיפרתי את אותו הסיפור בארוחת ערב משפחתית,
דודתי אמרה לי,
"אבל לא, אנדרס, הייתי שם. שחיתי בנהר ההוא."
(צחוק)
ואז דודי קופץ.
"לא, אנדרס, היא לא צוחקת.
תראה, אפשר לשחות בו רק אחרי גשם כבד מאוד,
וזה מוגן על ידי שמאן רב עצמה.
דודתך, חברה של אשתו."
(צחוק)
"קומו?" ["הא?"]
אתם יודעים, למרות כל הספקנות המדעית שלי,
מצאתי את עצמי צועד אל תוך הג'ונגל, בהדרכתה של דודתי,
למעלה מ -700 קילומטרים הרחק מהמרכז הוולקני הקרוב,
וכן, באמת, מכין את עצמי נפשית
לראות את ה"זרם חם של האמזונס" האגדי.
אבל אז ...
שמעתי משהו,
געש חלש
שהלך והתגבר יותר ויותר
ככל שהתקרבנו.
זה נשמע כאילו גלי האוקיינוס מתרסקים כל הזמן,
וכשהתקרבנו, ראיתי עשן, קיטור, עולה מבעד לעצים.
ואז, ראיתי את זה.
מיד תפסתי את התרמומטר שלי,
והטמפרטורות הממוצעות בנהר
היו 86 מעלות צלסיוס
זה לא בדיוק מאה מעלות צלסיוס של רתיחה
אבל בהחלט מספיק קרוב.
הנהר זרם חם ומהר.
עקבתי אחריו במעלה הנהר והובלתי על ידי, שוליית השאמאן
אל המקום הקדוש ביותר על הנהר.
וזה מה שמוזר --
זה מתחיל כזרם קר.
וכאן, באתר הזה,
הוא ביתה של היאקוממה
אם הימים, רוחו של נחש ענק
שמוליד מים חמים וקרים.
וכאן אנו מוצאים מבוע חם,
מעורב עם מי מעיין חמים מתחת ללסתות המגינות שלה.
ובכך מחיים את האגדות שלהם.
למחרת בבוקר, התעוררתי --
(צחוק)
ביקשתי תה.
הגישו לי ספל, שקית תה
וכן, הצביעו לעבר הנהר.
להפתעתי המים היו נקיים וטעמם נעים,
שזה קצת מוזר עבור מערכות גיאותרמיות.
מה שהיה מדהים
הוא שהמקומיים תמיד ידעו על המקום הזה,
ושבלי שום ספק לא היית הזר הראשון שראה את זה.
זה היה פשוט חלק מחיי היומיום שלהם.
הם שותים מהמים שלו.
הם נושמים את האדים שלו.
הם מבשלים איתו,
מנקים איתו,
הם אפילו מכינים את התרופות שלהם איתו.
פגשתי את השמאן,
והוא נראה כמו שלוחה של הנהר והג'ונגל שלו.
הוא שאל אותי לכוונותיי
והקשיב בתשומת לב.
ואז, למרבה ההקלה העצומה שלי -
התחרפנתי , אם להיות כנה איתכם --
חיוך החל מתפתל על פניו והוא פשוט צחק.
(צחוק)
קיבלתי את ברכת השמאן לחקור את הנהר,
בתנאי שלאחר שאקח את דגימות המים
ואבדוק אותם במעבדה שלי,
בכל מקום שאהיה בעולם,
שאשפוך את המים חזרה אל הקרקע
כך, כמו שהשאמאן אמר,
המים יוכלו למצוא את דרכם חזרה הביתה.
חזרתי כל שנה מאז אותו ביקור ראשון בשנת 2011,
ועבודת השטח הייתה מלהיבה,
תובענית ולעתים מסוכנת.
סיפור אחד אפילו כיכב בנשיונל ג'יאוגרפיק.
נלכדתי על סלע קטן בערך בגודל של גיליון נייר
בסנדלים ומכנסי גלישה,
בין נהר של 80 מעלות צלסיוס
ומעיין חם שנראה כמו זה, קרוב לרתיחה.
ונוסף על כך, זה היה יער הגשם של האמזונס.
גשם שוטף, לא יכולתי לראות דבר.
הבדלי הטמפרטורה הפכו את הכל ללבן, זה היה לובן.
אִינטֶנסִיבִי.
עכשיו, אחרי שנים של עבודה,
אגיש בקרוב את המחקרים הגיאופיזים והגיאוכימיים שלי לפרסום.
ואני רוצה לשתף, היום, עם כולכם כאן, על במת TED,
בפעם הראשונה, חלק מהגילויים האלה.
ובכן, דבר ראשון, זו לא אגדה.
הפתעה!
(צחוק)
כשהתחלתי את המחקר,
התמונה הלוויינית הייתה ברזולוציה נמוכה מכדי שתהיה לזה משמעות.
פשוט לא היו מפות טובות.
הודות לתמיכה של צוות Google Earth,
עכשיו יש לי את זה.
רק זה, השם הילידי של הנהר, שנאי-טימפישקה,
"מורתח עם החום של השמש,"
מצביע על כך שאני לא הראשון שתוהה מדוע הנהר רותח,
ומראה שהאנושות תמיד ביקשה להסביר
את העולם סביבנו.
אז למה הנהר רותח?
(צלילי בעבוע)
למעשה לקח לי שלוש שנים לקבל את הקטע הזה.
הזנה פגומה של מעיינות חמים.
כמו שזורם לנו דם חם דרך הוורידים והעורקים שלנו,
כך גם לקרקע יש מים חמים שזורמים דרך הסדקים והשברים שלה.
במקום שעורקים אלה עולים אל פני השטח, עורקי הקרקע האלה,
נקבל תופעות גיאותרמיות:
לועות געשיים, מעיינות חמים ובמקרה שלנו, הנהר הרותח.
מה שמדהים באמת, הוא קנה המידה של המקום הזה.
בפעם הבאה כשאתם חוצים את הכביש, חישבו על זה.
הנהר זורם רחב יותר מאשר כביש בעל שני נתיבים
לאורך רוב הנתיב שלו.
הוא זורם חם לאורך 6.24 ק"מ.
באמת מרשים.
יש בריכות תרמיות גדולות יותר מבמת TED זו,
והמפל הזה שאתם רואים שם
הוא בגובה 6 מטר --
והכל עם מים קרובים לרתיחה.
מיפינו את הטמפרטורות לאורך הנהר,
וזה היה במידה רבה החלק הכי התובעני בעבודת השטח.
והתוצאות היו פשוט מדהימות.
מצטער, המדען הגיאותרמי שבי יוצא החוצה.
וזה הראה את המגמה המדהימה הזו.
אתם רואים, הנהר מתחיל קר.
לאחר מכן הוא מתחמם, מתקרר שוב, מתחמם, מתקרר חזרה למטה.
מתחמם שוב, ואז יש לו עקומת דעיכה יפה.
עד שהוא מתרסק אל הנהר הקר הזה.
עכשיו, אני מבין שלא כולכם הנכם מדענים גיאותרמים,
אז אם לתאר את זה במונחים יומיומיים:
כולם אוהבים קפה.
כן? טוב.
כוס הקפה הרגילה שלכם, 54 מעלות צלזיוס,
חמה במיוחד, טוב, 60.
אז, במונחי בית קפה,
הנהר הרותח מתנהל כך,
שם יש לכם את הקפה החם שלכם.
כאן יש לכם את הקפה הסופר-חם שלכם,
ואתם יכולים לראות שישנה שם נקודה כלשהי
שבה הנהר עדיין חם יותר מאשר הקפה האקסטרה-חם.
ואלה טמפרטורות מים ממוצעות.
לקחנו אותן בעונה היבשה כדי להבטיח טמפרטורות גיאותרמיות הכי טהורות.
אבל יש כאן מספר קסם שלא מוצג,
ומספר זה הוא 47 מעלות צלזיוס,
כי זה המקום שבו דברים מתחילים להכאיב,
ואני יודע זאת מניסיון מאוד אישי.
מעל לטמפרטורה הזאת, אתה לא רוצים להיכנס למים האלה.
אתם צריכים להיות זהירים.
זה יכול להיות קטלני.
ראיתי כל מיני חיות נופלות פנימה,
ומה שמזעזע בעיניי, זה שהתהליך הוא פחות או יותר זהה.
אז הם נופלים פנימה והדבר הראשון שמתחסל הם העיניים.
עיניים, כנראה, מתבשלות מהר מאוד. הם הופכות לצבע חלבי-לבן הזה.
הזרם נושא אותם.
הם מנסים לשחות החוצה, אבל הבשר שלהם מתבשל על העצם
כי זה כל כך חם.
אז הם מאבדים כוח, מאבדים כוח,
עד שלבסוף הם מגיעים לנקודה שבה מים חמים נכנסים לפיותיהם
והם מתבשלים מבפנים החוצה.
(צחוק)
קצת סדיסטי, לא כך?
יו,
השאירו אותם במרינדה עוד קצת.
מה ששוב, מדהים הם הטמפרטורות האלו.
הן די דומות לדברים שראיתי בהרי געש בכל רחבי העולם
ואפילו סופר הרי געש כמו ילוסטון.
אבל הנה הדבר
הנתונים מראים שנהרות רותחים קיימים
ללא תלות בפעילות געשית.
זה לא מגמטי או וולקני במקור,
ושוב, למעלה מ-700 קילומטרים מהמרכז הוולקני הקרוב
איך יכול נהר רותח להתקיים ככה?
שאלתי מומחים גיאותרמיים ווולקנולוגים במשך שנים,
ועדיין איני מצליח למצוא עוד מערכת גיאותרמית לא-וולקנית
בסדר גודל כזה.
זה ייחודי.
זה מיוחד בקנה מידה עולמי.
אז, עדיין - איך זה עובד?
מאיפה אנחנו מקבלים את החום הזה?
יש עדיין מחקר לבצע
כדי למקד יותר את הבעיה ולהבין טוב יותר את השיטה.
אבל ממה שהנתונים אומרים לנו עכשיו,
נראה שזו תוצאה של מערכת הידרותרמית גדולה.
בעיקרון, זה עובד כך:
אז, ככל שמעמיקים לתוך הקרקע נעשה יותר חם.
אנחנו מתייחסים לזה כאל הדרגתיות גיאותרמית.
המים היו יכולים להגיע ממקומות רחוקים כמו הקרחונים באנדים,
ואז מחלחלים עמוק לתוך האדמה
ויוצאים החוצה ליצור את הנהר הרותח.
אחרי שהתחממו מההדרגתיות הגיאותרמית,
הכל בגלל הרקע הגאולוגי הייחודי הזה.
עכשיו מצאנו שבתוך הנהר ומסביבו --
זה עובד עם עמיתים
מהנשיונל גיאוגרפיק, ד"ר ספנסר וולס,
וד"ר ג'ון אייזן מאונברסיטת קליפורניה בדייויס --
מיפינו גנטית צורות חיים של אקסטרמופילים
שחיים בתוך ומסביב הנהר, ומצאנו צורות חיים חדשות,
מינים ייחודיים שחיים בנהר הרותח.
אך שוב, למרות כל המחקרים הללו, כל התגליות האלו והאגדות,
נשארת שאלה:
מהי המשמעות של הנהר הרותח?
מהי המשמעות של ענן נייח זה
שתמיד מרחף על חלקה זו של הג'ונגל?
ומהי המשמעות
של פרט באגדת ילדות?
לשמאן וקהילתו, זה אתר קדוש.
בשבילי כמדען גיאולוג,
זו תופעה גיאותרמית ייחודית.
אבל בשביל חוטבי עצים בלתי חוקיים וחקלאי בקר,
זה רק עוד משאב לנצל.
ולממשלה הפרואנית זה רק עוד שטח
של ארץ לא מוגנת שמוכנה לפיתוח.
המטרה שלי היא להבטיח שמי ששולט בארץ הזאת
יבין את ייחודו ומשמעותו של הנהר הרותח.
משום שזו השאלה
אחת של משמעות.
והעניין שם הוא,
שאנו מגדירים משמעות.
זה אנחנו. יש לנו את הכוח הזה.
אנחנו הם אלה שמשרטטים את הקו
בין המקודש לטריוויאלי.
ובעידן זה,
שבו נראה שהכל מופה, נמדד ונלמד,
בעידן זה של מידע,
אני מזכיר לכולכם שתגליות לא פשוט קורות
בתוך הריק השחור של הלא נודע
אלא בתוך הרעש הלבן של נתונים מדהימים,
נותר כל כך הרבה לחקור.
אנחנו חיים בעולם מדהים.
אז צאו.
היו סקרנים,
כי אנחנו חיים בעולם
שבו שמאנים עדיין שרים לרוחות של הג'ונגל,
שבו נהרות רותחים
והיכן שאגדות קמות לתחייה.
תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)