У кінці XVII століття
студент-медик на ім'я Йоганнес Гофер спостеріг дивну хворобу,
що вражала швейцарських найманих солдатів, які служили за кордоном.
Її симптоми,
а саме втома,
безсоння,
нерегулярне серцебиття,
розлади шлунка
і гарячка були настільки сильними,
що солдатів часто доводилось звільняти.
Гофер виявив, що причиною було не фізичне порушення,
а сильна туга за рідною гірською домівкою.
Він увів термін "ностальгія",
від грецького "nostos" -- повернення додому
і "algos" -- біль або жага.
Спочатку ностальгію вважали особливою швейцарською недугою.
Деякі лікарі припускали, що постійне дзеленчання ошийників альпійських корів
травмувало барабанну перетинку і мозок.
Командири навіть забороняли своїм солдатам співати національних швейцарських пісень,
тому що боялись, що це призведе до дезертирства чи самогубства.
Та із зростанням міграції по всьому світу, ностальгію зауважили у різних груп.
Виявилось, що будь-хто, відірваний від своєї домівки впродовж тривалого часу,
схильний до ностальгії.
І на початку ХХ століття
професіонали вже вважали її не неврологічною хворобою,
а психічними станом, схожим на депресію.
Тогочасні психологи міркували,
що вона є проявом проблем, які зародились у дитинстві,
чи навіть бажанням повернутись до стану ембріона.
Та через кілька десятиліть
відбулись дві важливі зміни у розумінні, що таке ностальгія.
Значення цього терміну розширилось від туги за домівкою
до бажання повернутись в минуле загалом.
Також її стали вважати не жахливою хворобою,
а зворушливим і приємним переживанням.
Мабуть, найвідоміший приклад цього
зауважив французький автор Марсель Пруст.
Він описав, як смак печива "мадлен", яке він не їв з дитинства,
викликав хвилю сильних і теплих чуттєвих асоціацій.
Тож, що спричинило таку значну зміну у нашому баченні ностальгії?
Частково це сталось завдяки науці.
Психологи перейшли від теорії
до ретельніших і систематичніших практичних спостережень.
Професіонали зрозуміли, що багато негативних симптомів,
імовірніше, просто пов'язані із ностальгією,
аніж спричинені нею.
І, насправді, незважаючи на те, що ностальгія -- складний емоційний стан,
за якого можливе почуття втрати і суму,
вона загалом не викликає у людей похмурого настрою.
Навпаки, дозволяючи згадати особисто важливі
і приємні для них моменти, які вони розділили з іншими,
ностальгія може покращити психологічний стан.
Дослідження показали, що поява ностальгії в людей
може зміцнити їхнє почуття самоповаги і потреби в соціалізації,
заохотити до психологічного зростання
і навіть благодійності.
Тож, замість того, щоб бути причиною психічного розладу,
ностальгія є відновлювальним засобом для боротьби із ним.
Наприклад, коли люди переживають негативні емоційні стани,
вони схильні вдаватись до ностальгії, щоб зменшити стрес
і відновити психологічне благополуччя.
Сьогодні здається, що ностальгія є всюди,
частково тому, що рекламодавці усвідомили, яку велику силу вона має
як маркетологічний прийом.
Спадає на думку, що ностальгія показує, ніби ми застрягли в минулому,
проте вона працює не так.
Навпаки, ностальгія нагадує нам, що наше життя має значення і вагу,
вона допомагає віднайти впевненість і мотивацію,
щоб зустріти виклики майбутнього.