17-o amžiaus pabaigoje
medicinos studentas Johannes Hofer
pastebėjo vieną keistą ligą,
kuria sirgo šveicarų samdiniai kareiviai,
tarnaujantys svečiose šalyse.
Jos simptomai,
tokie kaip nuovargis,
nemiga,
nevienodas širdies ritmas,
sutrikęs virškinimas,
ir pakilusi temperatūra, buvo tokie stiprūs,
kad karius dažnai tekdavo atleisti iš pareigų.
Hoferis nustatė, kad šią ligą kėlė ne šiaip kokie fiziniai trikdžiai,
bet intensyvus kalnuotosios tėvynės ilgesys.
Jis praminė šią būseną „nostalgija“.
Graikų kalbos žodis „nostos“ reiškia „sugrįžimas namo“,
„algos“ – „skausmas“ arba „ilgesys“.
Pradžioje buvo manoma, kad nostalgija – ypatingai šveicarams būdinga problema.
Kai kurie gydytojai tikino,
kad nesiliaujantis karvių varpelių skambesys Alpėse
traumavo ausų būgnelius ir smegenis.
Vyriausieji kariuomenės vadai,
bijodami galimos disertacijos ar savižudybių bangos,
netgi draudė kariams dainuoti tradicines šveicarų dainas.
Bet spartėjant tarptautinei migracijai
nostalgija buvo pastebėta ir tarp kitų grupių.
Paaiškėjo, kad kiekvienas asmuo, palikęs savo gimtąsias vietas ilgesniam laikui,
buvo lengvai paveikiamas nostalgijos.
Nuo 20-ojo amžiaus pradžios
medikai nebelaikė nostalgijos neurologine liga.
Ją pradėta laikyti psichine būkle, panašia į depresiją.
To laikmečio psichologai samprotavo,
kad ši būklė atspindėjo sunkumus atsisveikinti su vaikyste,
o galbūt netgi norą sugrįžti į savo vaisiaus būseną.
Tačiau per ateinančius dešimtmečius nostalgijos supratimas reikšmingai pakito.
Jos prasmė buvo išplėsta nuo namų ilgesio
iki bendro praeities ilgesio.
Ir užuot laikoma baisia liga,
ji pradėta laikyti širdžiai maloniu potyriu.
Tikriausiai, geriausiai žinomu pavyzdžiu
galėtų būti prancūzų rašytojas Marselis Prustas.
Jis apibūdino,
kad mėgavimąsis madlenomis,
kurių nebuvo valgęs nuo pat vaikystės,
sukėlė visą bangą šiltų ir juntamai galingų asociacijų.
Kodėl taip stipriai pakito mūsų požiūris į nostalgiją?
Iš dalies, tai susiję su mokslu.
Psichologai, užuot rėmęsi vien teorija,
perėjo prie kruopščių ir sistemingai atliekamų empirinių stebėjimų.
Taip medikai ir mokslininkai suprato, kad daugelis neigiamų simptomų
gali būti tiesiogiai susiję su nostalgija,
o ne jos sukelti.
Ir iš tikrųjų, nepaisant to, kad ji yra sudėtinga emocinė būklė,
apimanti netekties jausmą ir liūdesį,
nostalgija, apskritai, nesukelia žmonėms neigiamos nuotaikos.
Vietoj to, leisdama žmonėms prisiminti
asmeniškai svarbius ir vertingus potyrius, išgyventus kartu su kitais,
nostalgija gali pakylėti psichologinę savijautą.
Tyrimai rodo, kad nostalgijos sužadinimas
gali teigiamai veikti žmonių savivertę ir mažinti socialinę atskirtį,
skatinti psichologinį augimą,
ar netgi priversti būti dosnesniais.
Taigi, užuot laikoma psichologinės kančios sukėlėja,
nostalgija gali stiprinti susidorojimą su esama situacija.
Pavyzdžiui, kai žmonės susiduria su negatyviomis emocinėmis būsenomis,
jie yra linkę pasitelkti nostalgiją tam,
kad sumažintų kančią ir atstatytų gerą savijautą.
Panašu, kad šiomis dienomis nostalgija mus lydi visur,
iš dalies todėl, kad reklamuotojai aptiko,
kokia veiksminga marketingo technika ji yra.
Norisi tikėti, kad tai ženklas, rodantis, kad esame įstrigę praeityje.
Tačiau būtų klaidinga sakyti, kad nostalgija veikia būtent taip.
Vietoj to, nostalgija mums padeda prisiminti,
kad kiekvieno mūsų gyvenimas gali turėti prasmę ir vertę,
taip padėdama mums rasti pasitikėjimą ir motyvaciją
sėkmingai įveikti iššūkius, laukiančius ateityje.