Fiind un artist conceptual,
caut mereu moduri creative de a înfiripa conversații incitante.
Fac asta prin pictură, sculptură, video și spectacole.
Dar indiferent de format,
„materialele” pe care le prefer sunt istoria și dialogul.
În 2007, am creat „Lotus”,
o reprezentare cu diametrul de 228 cm,
cântărind 273 kg,
a unui lotus înflorit.
În Budism, lotusul este un simbol al transcendenței,
al purității minții și spiritului.
Dar la o privire mai atentă, acest lotus dezvăluie
că fiecare petală
este o secțiune a unui cargou cu sclavi.
Această diagramă a fost luată dintr-un manual englez despre sclavagism,
și folosită de aboliționiști pentru a arăta atrocitățile sclaviei.
În America, nu ne place să vorbim despre sclavie,
și nu o percepem ca pe o industrie globală.
Dar folosind acest simbol budist,
sper să universalizez și să transcend
istoria și trauma negrilor din America,
pentru a încuraja discuții despre trecutul nostru împărtășit.
Pentru a crea „Lotus”, am cioplit peste 6.000 de chipuri.
Asta a condus la o împuternicire din partea orașului New York
pentru a crea o versiune în fier de 9 m,
ca asamblare permanentă la Eagle Academy for Young Men,
o școală pentru elevi negri și latino,
cei mai afectați de această parte a istoriei.
Aceleași două grupuri sunt afectate de un fenomen mai recent,
dar dați-mi voie să mă abat puțin.
Colecționez sculpturi africane din lemn
de la magazine turistice și talciocuri din jurul lumii.
Autenticitatea și originea lor sunt complet discutabile,
dar oamenii cred că acestea au diferite puteri,
sau chiar magie.
Recent am descoperit cum să folosesc asta în munca mea.
(Focuri de armă)
Din 2012, lumea a fost martoră la uciderea lui Trayvon Martin,
Michael Brown, Eric Garner, Sandra Bland, Tamir Rice
și alți nenumărați cetățeni negri neînarmați,
din cauza poliției,
care frecvent nu este pedepsită în niciun fel.
Cu gândul la aceste victime,
și la dățile în care chiar și eu,
un profesor în Ivy League, cu respect pentru lege,
am fost luat în vizor și hărțuit cu arma de poliție,
am creat această secvență, simplu intitulată „BAM”.
A fost important să elimin identitatea fiecărei figurine,
pentru a-i face să arate la fel și mai ușor de neglijat.
Le scufund în ceară groasă, maro,
înainte să le duc într-un poligon de tragere,
unde le sculptez din nou, folosind gloanțe.
Și a fost distractiv
să mă joc cu pistoale și aparate video de mare viteză.
Dar venerația mea pentru aceste sculpturi nu m-a lăsat să apăs pe trăgaci,
simțeam într-un fel că trăgeam în mine însumi.
În cele din urmă, a tras cameramanul meu, Raul.
Apoi, din fragmentele acestora
am făcut mulaje, și le-am făcut mai întâi în ceară,
apoi în bronz, precum imaginea pe care o vedeți,
care poartă rănile creației violente,
asemeni rănilor de luptă sau cicatricilor.
Când le-am expus pe acestea în Miami,
o femeie mi-a spus că a simțit fiecare glonț tras în sufletul ei.
Dar a simțit, de asemenea, că arta mea
e în memoria victimelor menționate,
și alte victime ale violenței rasiale din istoria Americii.
Dar „Lotus” și „BAM” nu se rezumă doar la istoria Americii.
În timpul expoziției din Berlin anul trecut,
un student la filosofie m-a întrebat ce a determinat uciderile recente.
I-am arătat o poză a unui linșaj
de la începuturile anilor 1900
și i-am reamintit că aceste ucideri iau loc de peste 500 de ani.
Dar numai punând asemenea întrebări
și având dialoguri profunde despre istorie și rasă,
putem evolua ca indivizi și ca societate.
Sper că arta mea creează un spațiu sigur
pentru acest tip de conversație sinceră,
și o șansă de implicare pentru oameni
în dialoguri reale și necesare.
Mulțumesc.
(Aplauze)