Som konseptuell kunstner
leter jeg etter den kreative gnisten som kan skape interessante utvekslinger.
Jeg gjør det gjennom billedkunst, skulptur video og performance.
Men uavhengig av format
er historie og dialog to av mine favorittmaterialer.
I 2007 skapte jeg "Lotus",
en, i diameter to og en halv meter
og nesten 300 kg tung fremstilling i glass av en lotusblomst.
I buddhismen er lotusen et symbol på trancendens
og renhet i sinn og ånd.
Men et nærmere blikk på min lotusblomst
avslører at hvert kronblad er et tverrsnitt av et slaveskip.
Dette ikoniske diagrammet ble hentet fra en britisk håndbok i slaveri
og senere brukt av slaverimotstandere for å vise slaveriets grusomhet.
I USA liker vi ikke å snakke om slaveri,
og vi ser heller ikke på slaveriet som en global industri.
Men ved å bruke dette buddhistiske symbolet,
håper jeg å gjøre historien og traumene til de svartes Amerika universelle
og overførbare
som utgangspunkt for samtaler om vår felles fortid.
I skapelsen av "Lotus" skar vi ut over 6000 figurer.
Og dette ledet senere til en bestilling fra New York by
på å skape en åtte og en halv meter høy versjon i stål
som en permanent installasjon ved Eagle Academy for Young Men,
en skole for svarte og latinamerikanske studenter,
de to gruppene som er mest berørt av denne historien.
De samme to gruppene er også dypt berørt av et nyere fenomen,
men la meg forlate temaet litt.
Jeg har samlet afrikanske trefigurer
fra souvenirbutikker og loppemarked verden rundt.
Deres opphav og ekthet kan klart diskuteres,
men folk tror at disse er gjennomsyret av en kraft
eller til og med magi.
Jeg har ikke funnet noen måte å bruke dette i mitt eget arbeid før nå.
(Pistolskudd)
Siden 2012 har verden vært vitne til drapene på Trayvon Martin,
Michael Brown, Eric Garner, Sandra Bland, Tamir Rice
og bokstavelig talt talløse andre ubevæpnete svarte innbyggere
begått av politiet,
som ofte blir løslatt ustraffet.
Til minne om disse ofrene
og alle de gangene selv jeg,
en lovlydig, Ivy League-professor,
har blitt siktet på med våpen og krenket av politiet,
skapte jeg dette kunstverket som rett og slett heter "BAM".
Det var viktig for meg å viske ut identiteten til disse figurene,
for å gjøre dem alle like ansiktsløse og lettere å overse.
For å oppnå dette dypper jeg dem i en tykk, brun voks
før jeg tok dem med på skytebanen
og ga dem ny form med skudd av kuler.
Det var gøy
å leke med store våpen og videokameraer med rask bildefrekvens.
Men min ærbødighet for disse figurene holdt meg fra avtrekkeren,
fordi det på en måte føltes som om jeg skjøt mot meg selv.
Det endte med at kameramannen min, Raul, fyrte av skuddene.
Så tok jeg fragmenter av disse
og laget former, og støpte dem først i voks
og til slutt i bronse som bildet du ser her,
som bærer preg av dets voldelige tilblivelse
som krigsskader eller arr.
Da jeg nylig viste mitt arbeide i Miami,
sa en kvinne at hun følte hvert skudd treffe henne i sjelen.
Men hun følte også at disse kunstverkene
var minner om disse drapsofrene
så vel som andre ofre for rasistisk vold gjennom amerikansk historie.
Men "Lotus" og "BAM" omfatter mer enn bare amerikansk historie.
Ved utstillingen i Berlin i fjor,
spurte en filosofistudent meg hva som var foranledningen til disse drapene.
Jeg viste ham et bilde av et postkort av en lynsjing
fra tidlig 1900-tall
og minte ham på at disse drapene har pågått i mer enn 500 år.
Men det er bare gjennom spørsmål som hans
og mer gjennomtenkt dialog om historie og rase
vi kan utvikle oss som individer og samfunn.
Jeg håper min kunst skaper et trygt rom
for denne type ærlig utveksling
og en mulighet for folk til å engasjere hverandre
i en virkelig og nødvendig samtale.
Takk for meg.
(Applaus)