Kā konceptmākslinieks
allaž meklēju radošus veidus izaicinošu sarunu uzsākšanai.
Es daru to ar gleznošanas, tēlniecības, video un priekšnesumu palīdzību.
Bet, neskatoties uz formātu,
divi no maniem iecienītākajiem materiāliem ir vēsture un dialogs.
2007. gadā es izveidoju „Lotosu”,
diametrā 2,3 metru lielu
un 270 kilogramu smagu lotosa zieda atveidojumu stiklā.
Budismā lotoss ir pārpasaulības,
prāta un gara šķīstības simbols.
Bet, ja palūkosieties uz šo lotosu tuvāk,
ieraudzīsiet, ka katra ziedlapa ir vergu kuģa šķērsgriezums.
Šī slavenā diagramma ir ņemta no britu vergturības rokasgrāmatas,
un abolicionisti to vēlāk izmantoja vergturības zvērību ilustrēšanai.
Mums Amerikā nepatīk runāt par verdzību,
un mēs uz to neraugāmies kā vispasaules nozari.
Bet, izmantojot šo budistu simbolu, ceru
melnādainās Amerikas vēsturi un traumu padarīt vispārēju un pārpasaulīgu
un ierosināt diskusiju par mūsu kopīgo pagātni.
Lai izveidotu „Lotosu”, mēs izgrebām vairāk nekā 6000 figūriņu.
Un tas vēlāk noveda pie Ņujorkas pilsētas pasūtījuma
izveidot astoņarpus metru tērauda versiju
kā pastāvīgu instalāciju pie Īglas zēnu akadēmijas,
melnādaino un latīņamerikāņu zēnu skolas,
kas ir divas šo vēstures notikumu visvairāk skartās grupas.
Šīs divas grupas ļoti skar arī kāda nesenāka parādība,
bet ļaujiet novirzīties no tēmas.
Es krāju afrikāņu koka figūriņas
no tūristu veikaliem un krāmu tirdziņiem visā pasaulē.
To autentiskums un izcelsme ir ļoti diskutabla,
bet ļaudis tic, ka tām piemīt spēks
vai pat burvju spēks.
Tikai nesen sapratu, kā to izmantot savā darbībā.
(Šāvieni)
Kopš 2012. gada pasaule pieredzējusi Treivona Mārtina,
Maikla Brauna, Erika Gārnera, Sandras Blendas, Tamira Raisa
un neskaitāmu citu neapbruņotu melnādaino pilsoņu nogalināšanu
no policistu rokām,
kas bieži vien tiek cauri vispār bez jebkāda soda.
Ņemot vērā šos upurus,
un to, ka vairākas reizes pat pret mani,
likumpaklausīgu Efeju līgas profesoru,
policija ir pavērsusi ieroču stobru,
es radīju šo darbu, ko nosaucu vienkārši par „BAM”.
Bija svarīgi izdzēst katras figūriņas identitāti,
lai tās visas izskatītos vienādas un neievērojamākas.
Lai to panāktu, iemērcu tās biezā, brūnā vaskā
un aiznesu uz šautuvi,
kur pārveidoju tās ar lodēm.
Bija interesanti
spēlēties ar lieliem ieročiem un ātrdarbības videokamerām.
Bet mana pietāte pret šīm figūriņām neļāva nospiest gaili,
likās, ka šautu pats uz sevi.
Beidzot šāvienus veica mans video operators Rauls.
Tad es savācu to fragmentus,
izveidoju veidnes un izlēju tās vispirms no vaska
un tad no bronzas, kā redzams šajā attēlā,
kurā redzamas to vardarbīgās veidošanas pēdas
kā kaujas ievainojumi vai rētas.
Kad šo darbu nesen izrādīju Maiami,
kāda sieviete teica, ka dvēselē jutusi katru šāvienu.
Bet viņa arī jutusi, ka šie mākslas darbi
iemūžina piemiņu par šiem nogalinātajiem,
kā arī citiem rasu vardarbības upuriem ASV vēsturē.
Bet „Lotoss” un „BAM” attiecas ne tikai uz ASV vēsturi.
Pagājušogad izstādē Berlīnē
kāds filosofijas students man jautāja, kas veicinājis šo neseno vardarbību.
Es viņam parādīju pastkarti ar linča tiesa
20. gadsimta sākumā
un atgādināju, ka šai vardarbībai ir vairāk nekā 500 gadu vēsture.
Bet, tikai uzdodot šādus jautājumus
un risinot pārdomātāku dialogu par vēsturi un rasi,
varam attīstīties kā cilvēki un sabiedrība.
Ceru, mani mākslas darbi rada drošu telpu
šādai godīgai sarunai
un sniedz iespēju cilvēkiem iesaistīties
īstā un vajadzīgā sarunā.
Paldies.
(Aplausi)