Sunt Jane McGonigal. Sunt un designer de jocuri.
Creez jocuri online de 10 ani deja
și scopul meu pentru următorul deceniu
e să încerc să ușurez
salvarea lumii în viața reală
la fel cum se poate salva lumea în jocurile online.
Am un plan pentru asta,
și implică să conving mai multă lume,
inclusiv pe cei prezenți aici, să petreacă mai mult timp
jucându-se jocuri mai mari și mai bune.
În prezent petrecem trei miliarde de ore pe săptămână
jucându-ne jocuri online.
Unii dintre voi s-ar putea gândi,
„E foarte mult timp petrecut jucând jocuri.”
Poate prea mult timp, ținând cont
de câte probleme urgente trebuie să rezolvăm în lumea reală.
Însă, conform cercetărilor mele,
la Institutul Pentru Viitor,
este exact pe dos.
Trei miliarde de ore pe săptămână nu sunt nici pe departe suficiente
pentru a rezolva cele mai urgente probleme ale lumii.
De fapt, eu cred că dacă vrem să supraviețuim
viitorului secol pe această planetă,
trebuie să creștem dramatic acest număr de ore.
Am calculat totalul de care avem nevoie
la 21 de miliarde de joc în fiecare săptămână.
Deci, asta este probabil o idee puțin contra-intuitivă.
așa că o voi spune din nou, vă voi lăsa să o înțelegeți.
Dacă vrem să rezolvăm probleme precum foametea,
sărăcia, schimbările climatice, conflictele globale, obezitatea,
eu cred că trebuie să aspirăm
la a juca jocuri online
pentru cel puțin 21 de miliarde de ore pe săptămână
până la sfârșitul deceniului.
(Râsete)
Nu. Sunt serioasă. Sunt!
Iată de ce. Această imagine reușește
să reliefeze de ce cred eu că jocurile sunt esențiale
pentru supraviețuirea speciei umane.
(Râsete)
Pe bune.
Acesta e un portret realizat de un fotograf numit Phil Toledano.
El a vrut să captureze emoția jucatului.
Așadar, a pus o cameră în fața gamerilor în timp ce se jucau.
Și aceasta e o emoție clasică jocului.
Dacă nu ești un gamer
s-ar putea să pierzi o parte din nuanțele acestei fotografii.
Probabil că observi nevoia de acţiune,
puțină frică, dar concentraţie intensă,
atenție puternică pentru desluşirea unei probleme foarte dificile.
Dacă ești gamer, vei observa
câteva amănunte precum ridurile ochilor ușor ridicați și în jurul gurii
sunt semne de optimism.
Iar sprâncenele ridicate sunt un semn de surpriză.
Acesta e un gamer care e aproape de ceva numit „un câștig epic”.
(Râsete)
Ați auzit de asta. Bine.
Deci avem ceva gameri printre noi.
Un câștig epic este un rezultat
care este atât de extraordinar de pozitiv
încât nici nu ai crezut că îl poți atinge până când nu l-ai câștigat.
Era aproape dincolo de limitele imaginației.
Și când ajungi acolo ești atât de șocat
să descoperi că ești într-adevăr capabil. Acesta e un câștig epic.
Acesta e un jucător pe cale de a obține un câștig epic.
Și aceasta e fața pe care trebuie să o vedem
la milioanele de oameni care rezolvă probleme din toată lumea
pe măsură ce încercăm să îndepărtăm obstacolele secolului viitor.
Fața cuiva care, împotriva sorții,
e pe cale de a obține un câștig epic.
Acum din păcate, aceasta e o față pe care o vedem mai des
în viața de zi cu zi, pe măsură ce ne ne izbim de probleme urgente.
Asta e ceea ce eu numesc față „Nu sunt bun la a trăi”.
Iar aici sunt chiar eu. Puteți vedea? Da. Bine.
Aceasta sunt chiar eu făcând fața „Nu sunt bună la a trăi".
Iată o piesă de graffiti în vechiul meu cartier.
din Berkley, California, unde mi-am luat doctoratul
despre motivele pentru care suntem mai buni în jocuri decât în viața reală.
Iar asta e o problemă pe care mulți gameri o au.
Simțim că nu suntem la fel de buni în realitate pe cât suntem în jocuri.
Și nu mă refer la buni ca în „de succes”,
chiar dacă și asta e o componentă
Noi realizăm mai multe în jocuri,
dar când spun bun mă refer și la
motivația de a face ceva ce contează,
inspirat să colaborezi și să cooperezi.
Iar când suntem în lumi virtuale,
cred că mulți dintre noi devin
cea mai bună versiune a noastră, cea mai dispusă să ajute,
cea mai probabilă să se concentreze pe o problemă
atât cât e necesar, să se ridice după un eșec și să încerce iar.
În viața reală, când suntem puși față în față cu eșecul,
când ne confruntăm cu obstacole, cel mai des nu ne simțim așa.
Ne simțim slabi.
Ne simțim depășiți.
Ne simțim anxioși, poate deprimați, frustrați sau cinici.
Niciodată nu avem astfel de sentimente când ne jucăm.
Pur și simplu nu există în jocuri.
Deci, asta am vrut să studiez
când mi-am terminat facultatea.
Ce anume din jocuri face imposibil
sentimentul de siguranță că nimic nu e imposibil?
Cum putem lua aceste sentimente din jocuri
și să le aplicăm la munca din viața reală?
M-am uitat la jocuri precum World of Warcraft,
care e cu adevărat un mediu de colaborare pentru rezolvarea problemelor.
Și am început să observ câteva lucruri
care fac câștigurile epice atât de plauzibile în lumile online.
Așadar, primul lucru e că, oricând intri într-unul din astfel de jocuri online
mai ales în World of Warcraft,
întâlnești multe, multe personaje
care sunt dispuse să își încreadă o misiune care ar salva lumea, imediat.
Dar nu orice misiune, ci o misiune perfect potrivită
cu nivelul tău curent din joc. Corect?
Deci, poți să o duci la îndeplinire.
Nu îți dau niciodată o provocare imposibilă.
Dar e la limita a ceea ce poți face, deci trebuie să te străduiești mult.
Însă nu există șomaj în World of Warcraft.
Nu există statul degeaba și pierderea vremii.
Există întotdeauna ceva clar și important de făcut.
Și de asemenea, sunt mulți de colaboratori.
Oriunde te duci, sute de mii de persoane
gata să lucreze cu tine
pentru a-ți duce la îndeplinire misiunea ta epică.
Nu e ceva ce e posibil cu ușurință în viața reală,
acest sentiment că la degetele tale
sunt mii de colaboratori.
E și asta o poveste epică, o poveste plină de inspirație:
de ce suntem acolo, de ce facem asta.
Iar apoi primim feedback pozitiv.
Ați auzit de creșterea nivelului și +1 la putere,
și +1 la inteligență.
Nu primim astfel de feedback constant în viața reală.
Când voi pleca de pe această scenă nu voi avea
+1 la vorbit și +1 la idei trăznite,
de fapt +20 la idei trăznite.
Nu primesc un astfel de feedback în viața reală.
Problema cu mediile online de colaborare
precum World of Warcraft
e că e atât de satisfăcător
să fii pe punctul de a câștiga ceva epic tot timpul
încât ne petrecem tot timpul în aceste lumi virtuale.
E mai bună decât realitatea.
Astfel, până acum, în colectiv toți jucătorii de World of Warcraft
au petrecut 5,93 milioane de ani
rezolvând problemele virtuale ale Azeroth-ului.
Ăsta nu e neapărat un lucru rău.
Ar putea suna ca și cum e un lucru rău,
dar să pun asta în context:
acum 5,93 milioane de ani
era momentul în care primul nostru strămoș uman a stat în picioare.
A fost prima primată care a stat în picioare.
Deci când vorbim despre cât de mult timp investim în prezent
jucând jocuri, singurul mod în care are sens
să ne gândim măcar la asta, e să vorbim despre timp
la magnitudinea evoluției umane,
ceea ce e un lucru extraordinar.
Dar e și potrivit. Pentru că se dovedește
că prin folosirea acestui timp jucând jocuri,
noi chiar schimbăm ceea ce
suntem capabili să facem ca ființe umane.
Noi evoluăm către o specie mai colaborativă și mai inimoasă.
Asta e adevărat. Eu asta cred.
Deci, luați în calcul această statistică interesantă.
A fost publicată recent de un cercetător de la Universitatea Carnegie Mellon.
Media persoanelor tinere din ziua de astăzi
dintr-o țară cu o cultură puternică de jocuri
va fi petrecut 10.000 de ore jucând jocuri online
până la vârsta de 21 de ani.
10.000 de ore este un număr
foarte interesant din două motive.
În primul rând, pentru copiii din Statele Unite
10.080 de ore e numărul exact de ore
pe care îl vei petrece la școală
din clasa a cincea și până când termini liceul
dacă nu lipsești niciodată de la ore.
Deci avem un întreg
traseu paralel de educație care se petrece
în care oamenii tineri învață la fel de mult despre
ce e nevoie ca să fii un gamer bun
cât despre tot restul în școală.
Și unii dintre voi probabil că ați citit
noua carte a lui Malcom Gladwell, Outliers.
Deci, ați auzit deja teoria lui despre succes
teoria celor 10.000 spre succes.
Se bazează pe această cercetare extraordinară din domeniul cognitiv
care spune că dacă adunăm 10.000 de ore
de studiu greu, la orice
până la vârsta de 21 de ani, vom fi specialiști pe acel subiect.
Vom fi la fel de buni la orice facem
ca și cele mai mari personalități din lume.
Și astfel, la ceea ce ne uităm acum
e o întreagă generație de oameni tineri
care sunt gameri specializaţi.
Astfel, marea întrebare e:
„La ce exact sunt atât de buni?”
Pentru că dacă ne-am putea da seama de asta,
am avea o resursă umană
practic neatinsă la dispoziție.
Iată câți oameni avem acum în lume
care petrec măcar o oră pe zi jucând jocuri online.
Aceștia sunt gamerii noștri experți.
500 de milioane de oameni care sunt extraordinar de buni la ceva.
(Râsete)
Iar în următorul deceniu
vom avea încă un miliard de gameri
care sunt extraordinar de buni la acest ceva.
Dacă nu știți deja, vine.
Industria jocurilor dezvoltă console
care consumă puțină energie și lucrează pe baza rețelelor de telefonie wireless
în locul Internetului de bandă largă
astfel încât gameri din toată lumea
mai ales din India, China, Brazilia, se pot conecta online.
Ei estimează încă un miliard de gameri în următorul deceniu.
Asta ne va aduce la 1,5 miliarde de gameri.
Astfel, am început să mă gândesc la ce ne fac
aceste jocuri experți.
Acestea sunt cele patru lucruri.
Primul e optimismul urgent.
Gândiți-vă la asta ca la o motivație interioară extremă.
Optimismul urgent e dorința de a acționa imediat
în fața unui obstacol,
combinat cu credința
că avem o șansă rezonabilă de succes.
Gamerii întotdeauna au crezut că un câștig epic este posibil
și că merită întotdeauna să încerci, și merită acum.
Gamerii nu stau degeaba.
Gamerii sunt experți la crearea unei țesături sociale puternice.
Există foarte multe studii care arată
că ne place de oameni mai mult dacă ne jucăm un joc cu ei,
chiar și dacă ne-au bătut rău.
Iar motivul e că e necesară foarte multă încredere
ca să joci un joc cu cineva.
Încredere că acel cineva își va petrece timpul cu noi,
că va juca după aceleași reguli,
vor prețui același scop și că vor sta în joc până la sfârșit.
Și astfel, jucând împreună un joc cu cineva chiar construiește
legături și încredere și cooperare.
Și ca rezultat, construim relații sociale mai puternice.
Productivitate fericită. Iubesc asta.
Există un motiv pentru care jucătorii de World of Warcraft
joacă 22 de ore pe săptămână,
cât un loc de muncă cu jumătate de normă.
E pentru că știu, atunci când joacă un joc,
că suntem chiar mai fericiți
lucrând din greu, decât atunci când ne relaxăm sau când ieșim cu prietenii.
Știm că suntem optimizați ca ființe umane
să facem muncă grea și plină de sens.
Și gamerii sunt dispuși să lucreze din greu
tot timpul, dacă li se dă munca potrivită.
În fine, sens epic.
Gamerii iubesc să fie facă misiuni care inspiră respect
de povești la scară planetară.
Deci, doar puține fleacuri ca să ne ajute să vedem lucrurile în perspectivă.
Cu toții știți Wikipedia, cea mai mare wiki din lume.
Cea de-a doua cea mai mare wiki, cu aproape 80.000 de articole
este World of Warcraft wiki.
Cinci milioane de oameni o folosesc în fiecare lună.
Ei au mai multe informații despre World of Warcraft
prin Internet decât oricare alt
subiect tratat în oricare altă wiki din lume.
Ei clădesc o poveste epică.
Ei construiesc o resursă epică de cunoștințe
despre World of Warcraft.
Deci avem aceste patru super puteri care se cumulează într-un singur lucru.
Gamerii sunt indivizi puternici și plini de speranță.
Ei sunt oamenii care cred că sunt capabili individual
să schimbe lumea.
Și singura problemă e că ei cred
că sunt capabili să schimbe lumile virtuale,
dar nu și nu lumea reală.
Aceasta e problema pe care încerc să o rezolv.
E un economist numit Edward Castronova.
Munca lui este genială. El studiază de ce
oamenii investesc atât de mult timp și energie
și bani în lumi virtuale.
Și el spune: „Suntem martori la ceea ce se concretizează
în nimic mai puțin decât un exod în masă
către lumi virtuale și medii online de joc.”
Și el e un economist, deci e rațional.
Și el spune...
(Râsete)
Nu ca mine...eu sunt un designer de jocuri și sunt exuberantă.
Dar el spune,
că acest fapt are o explicație simplă
fiindcă gamerii pot obține mai multe în lumi online decât pot obține în viață.
Pot avea relații sociale mai puternice
în jocuri decât în viața reală.
Ei primesc feed-back mai bun și se simt mai răsplătiți
în jocuri decât în viața reală.
Deci, el spune că acum, are clar un sens
pentru gamerii să petreacă mai mult timp în lumi virtuale decât în cea reală.
Și eu sunt de acord că asta e rațional, pentru moment.
Dar nu e, în niciun caz, o situație optimă.
Trebuie să începem să facem lumea reală mai mult ca un joc.
Astfel, îmi iau inspirația din ceva ce s-a întâmplat
acum 2,500 de ani.
Acestea sunt zaruri antice, create din oasele unei oi.
Înainte de a avea controllere extraordinare de jocuri
aveam oase de oaie.
Iar acestea reprezintă primul echipament de joc
creat de ființele umane.
Și dacă sunteți familiari cu munca istoricului grec
Herodot, s-ar putea să știți această poveste.
Care e istoria celui care
a inventat jocurile și de ce.
Herodot a spus că jocurile, și în mod particular jocurile de zaruri,
au fost inventate în regatul Lydiei
într-un moment de foamete.
Aparent, era așa o foamete mare
încât regele Lydiei s-a decis că trebuia să facă ceva nebunesc.
Oamenii sufereau. Oamenii se luptau.
Era o situație extremă. Aveau nevoie
de o soluție extremă.
Deci, conform lui Herodot, ei au inventat jocurile de zaruri
și au definit o regulă valabilă în tot regatul.
Într-o zi, fiecare dintre ei va mânca.
Iar în ziua următoare, toată lumea se va juca.
Și vor fi atât de concentrați asupra jocurilor de zaruri
fiindcă jocurile sunt atât de solicitante
și ne învăluie într-o productivitate atât de satisfăcătoare,
încât vor ignora faptul că nu aveau ce mânca.
Și astfel în ziua următoare jucau jocuri,
Și o zi după, vor mânca.
Și conform cu Herodotus,
au trăit astfel 18 ani,
supravieţuind unei foamete
mâncând într-o zi și jucând jocuri în cealaltă.
Asta e exact, cred eu,
modul în care folosim jocurile astăzi.
Folosim jocurile pentru a scăpa de suferința din lumea reală.
Folosim jocurile pentru a fugi de tot ceea ce e stricat
în mediul real, tot ce nu e satisfăcător legat de viața noastră
și primim ceea ce avem nevoie în jocuri.
Dar nu trebuie să se termine aici.
Asta e foarte interesant.
Conform spuselor lui Herodot, după 18 ani
foametea nu se atenuase.
Astfel, regele a decis că vor juca un ultim joc de zaruri.
Au divizat întregul regat în două.
Au jucat un joc de zaruri,
iar câștigătorii au primit șansa de a merge într-o aventură epică.
Ei vor părăsi Lydia
și vor merge să caute un nou loc în care să trăiască,
lăsând în urmă exact atâția oameni
cât să supraviețuiască cu puținele resurse disponibile,
și sperând să conducă civilizația
altundeva unde vor putea prospera.
Sună nebunesc, nu e așa?
Dar recent, dovezile ADN
au arătat că etruscii,
care au condus Imperiul Roman,
aveau același ADN ca și vechii locuitori ai Lydiei.
Și astfel, cercetătorii au sugerat
că povestea fantastică a lui Herodot ar putea fi adevărată.
Iar geologii au găsit dovezi
legate de o răcire globală care a durat
aproape 20 de ani și care ar fi putut explica foametea.
Deci, această poveste nebunească ar putea fi adevărată.
Ei ar fi putut chiar
să își salveze cultura jucând jocuri,
să scape prin intermediul jocurilor pentru 18 ani
și apoi să fie atât de inspirați
și să știe atât de multe despre cum să se unească prin jocuri
încât chiar și-au salvat întreaga civilizație în acest fel.
Putem face asta.
Ne jucăm Warcraft din 1994.
Acela a fost primul joc de strategie în timp real
din seria World of Warcraft. Asta a fost acum 16 ani.
Ei au jucat jocuri de zaruri pentru 18 ani,
noi am jucat Warcraft pentru 16 ani.
Eu spun că noi suntem gata acum pentru propriul nostru joc epic.
Ei au avut jumătate de civilizație
care a plecat să caute o lume nouă.
De aici am luat cele 21 de miliarde de ore de joc pe săptămână.
Haideți să convingem pe jumătate dintre noi
să joace o jumătate de oră pe zi jocuri video
până când rezolvăm problemele vieții reale.
Știu că vă întrebați: „Cum putem rezolva problemele
din viața reală în jocuri?". Ei bine, asta e tema căreia mi-am devotat munca
în ultimii ani,
la Institutul pentru Viitor.
Avem acest banner la birourile noastre din Palo Alto
și exprimă opinia noastră despre cum încercăm să relaționăm cu viitorul.
Nu vrem să încercăm să prezicem viitorul.
Ceea ce vrem să facem e să creăm viitorul.
Vrem să ne imaginăm cel mai bun scenariu.
Și apoi vrem să împuternicim oamenii
să transforme acest scenariu în realitate.
Vrem să ne imaginăm câștiguri epice
și apoi să dăm oamenilor mijloacele astfel încât se le obțină.
Vreau să vă arăt repede trei jocuri pe care le-am făcut
care încearcă să ofere oamenilor mijloacele
de a crea câștiguri epice în propriile lor viitoruri.
Deci, asta e Lumea Fără Petrol.
Am creat acest joc în 2007.
Acesta e un joc online în care încerci să supraviețuiești
unei crize de petrol.
Criza de petrol e fictivă,
dar am pus suficient conținut acolo
astfel încât să poți crede că e reală, și să îți trăiești viața adevărată
ca și cum nu am mai avea petrol. Deci, când vii în acest joc
te înscrii, ne spui unde trăiești.
Și apoi îți transmitem știri video în timp real
surse de date care îți arată
exact cât de mult costă petrolul,
ce nu e disponibil, cum e afectată sursa de hrană,
cum e afectat transportul,
dacă școlile se închid, dacă sunt proteste.
Și tu trebuie să îți imaginezi cum ți-ai trăii viața
dacă toate acestea ar fi adevărate.
Apoi te rugăm să scrii un blog despre asta,
să publici filme, să publici poze.
Am testat acest joc în 2007 cu 1.700 de jucători.
Și i-am urmărit trei ani de atunci.
Și vă pot spune că e o experiență care te transformă.
Nimeni nu vrea să își schimbe modul de viață
numai fiindcă e bine pentru lume, sau pentru că așa trebuie.
Dar dacă îi incluzi într-o aventură epică
și le spui: „Vom rămâne fără petrol.”
Aceasta e o poveste și o aventură fantastică în care să te îmbarci.
Să te provoci în a vedea cum ai supraviețui.
Majoritatea jucătorilor noștri și-au susținut obiceiurile
pe care le-au învățat în joc.
Deci, pentru viitorul joc care poate salva lumea
am decis să țintim la probleme mai înalte, mai mari decât lipsa petrolului.
Am creat un joc numit Superstruct
la Institutul pentru Viitor.
Iar premisa a fost că un supercalculator a calculat
că oamenii mai au doar 23 de ani de petrecut pe această planetă.
Supercomputerul se numea Global Extinction Awerness System.
Am rugat oamenii să vină online
aproape ca într-un film de Jerry Bruckheimer.
Știți filmele lui Jerry Bruckheimer, se formează o echipă de vis,
ai astronautul, omul de știință, fostul prizonier,
și toți au ceva de făcut pentru a salva lumea.
(Râsete)
Dar în jocul nostru, în loc de a avea doar cinci oameni
în această echipă de vis, am spus că toți fac parte din echipă
și că misiunea ta e să inventezi viitorul energiei,
viitorul hranei, viitorul sănătății,
viitorul securității și viitorul siguranței sociale.
Am avut 8.000 de oameni care au jucat acest joc pentru 8 săptămâni.
Au inventat 500 soluții nebunesc de creative
pe care le puteți vedea online dacă căutați „Superstruct” pe Google.
Așadar, în fine, ultimul joc
Îl lansăm pe 3 martie. E un joc creat în colaborare cu World Bank Institute
Dacă poți finaliza jocul vei fi certificat
de către World Bank Institute
ca un Inovator Social, promoția 2010.
Lucrând cu universității din toată Africa sub-sahariană
Și pe ei îi invităm să învețe tehnici de inovație socială.
Avem un roman grafic, am obținut o creștere
în deprinderi precum intuiție locală, socializare,
sustenabilitate, viziune și capacitatea de a fi plin de resurse.
Aș vrea să vă invit pe toți
să împărțiți acest joc cu oameni tineri
oriunde în lume, mai ales în zonele de dezvoltare
care ar putea beneficia din a se întâlni
pentru a încerca să își imagineze propriile
lor companii sociale care ar salva lumea.
Deci, acum voi rezuma.
Vreau să vă întreb ceva.
Ce credeți că se va întâmpla în viitor?
Avem toți acești jucători uimitori,
avem aceste jocuri care sunt un fel de versiuni pilot a ceea ce am putea face,
dar niciunul dintre acestea nu a salvat încă lumea.
Sper că veți fi de acord cu mine
că gamerii sunt o resursă umană
pe care o putem folosi ca să muncim în lumea reală,
că jocurile sunt o platformă puternică pentru schimbare.
Cu toții avem aceste superputeri uimitoare,
productivitate fericită, abilitatea
de a țese o pânză solidă de relații sociale,
acest sentiment de optimism urgent și dorința de a avea un sens epic.
Sper din suflet că ne putem uni
pentru a juca jocuri care contează,
pentru a supraviețui încă un secol.
Și e speranța mea că vă veți alătura
ca să creăm și să jucăm jocuri ca acestea.
Când mă gândesc la următorul deceniu,
știu două lucruri cu siguranță:
că putem crea orice viitor ne imaginăm
și că putem juca orice jocuri vrem.
Deci, spun: să schimbăm lumea prin jocuri.
Mulțumesc.
(Aplauze)