מה כל כך גדול באגמים הגדולים?
הם ידועים כימים הפנימיים של אמריקה.
האגמים הגדולים של צפון אמריקה
היורון,
אונטריו,
מישיגן,
אירי,
וסופריור
כה גדולים שהם גובלים בשמונה מדינות
ומכילים 23 קְוַדְרִילְיוֹן ליטר מים.
זה יכול לכסות את כל שטח האדמה של ארצות הברית
בעומק של שלושה מטרים.
גופי המים העצומים האלה משתרעים על פני יערות,
אדמות עשב,
ואדמות ביצה,
ותומכים באיזור שהוא בית ליותר מ-3,500 מינים.
אבל איך נוצרה תופעה גאולוגית כל כך גדולה ויחודית?
הסיפור מתחיל לקראת סוף עידן הקרח האחרון לפני יותר מ-10,000 שנה,
בזמן שהאקלים התחמם
והקרחונים שכיסו את פני כדור הארץ התחילו לסגת.
לוחות הקרח העצומים האלה גילפו סדרה של אגנים.
האגנים האלה התמלאו במים כשהקרח החל להנמס,
ויצרו את האזור הגדול בעולם של מים מתוקים.
במשך הזמן, התפתחו מעברים בין האגנים האלה,
ומים החלו לזרום בחילופי המים
שמתמשכים עד היום.
למעשה, היום, האגמים הגדולים המחוברים
מכילים כמעט 20% מאספקת המים המתוקים העולמית מעל פני השטח.
מסע המים מתחיל בצפון הרחוק באגם סופריור,
שהוא העמוק, הקר והצלול מכל האגמים,
שמכיל חצי מהמים במערכת.
אגם סופריור יורד לעומק של 406 מטר,
ויוצר מערכת אקולוגית יחודית ומגוונת שכוללת יותר מ-80 מיני דגים.
טיפה אחת של מים מבלה בממוצע 200 שנה באגם הזה
לפני שהיא ממשיכה לאגם מישיגן או אגם היורון.
מחוברים במיצרי מקינק, שני האגמים האלה הם טכנית אגם אחד.
ממערב נמצא אגם מישיגן,
האגם השלישי הכי גדול לפי פני שטח.
מים נעים באיטיות במבנה האין מוצא שלו
ופוגשים בדיונות המים המתוקים הכי גדולות בעולם,
הרבה מיני חיים,
ואלמוגים מאובנים יחודיים.
ממזרח נמצא אגם היורון, שיש לו את קו החוף הכי ארוך.
הוא מאוכלס בצורה דלילה, אבל מיוער מאוד,
כולל עצים מאובנים בני 7,000 שנה.
מתחתם, מים ממשיכים לזרום דרומה
מאגם היורון לאגם אירי.
האגם הזה הוא החם והרדוד מכל החמישה
ומבטיח עושר של חיים, כולל מליוני ציפורים נודדות.
לבסוף, המים מגיעים לתחנה האחרונה שלהם בנפילה דרמטית
של יותר מ-50 מטר במפלי ניאגרה הרועמים
לתוך אגם אונטריו, האגם הקטן ביותר לפי שטח פנים.
משם, חלק מהמים נכנסים לנהר סיינט לורנס,
ולבסוף מגיעים לאוקיינוס האטלנטי.
בנוסף להיותם פלא טבעי,
האגמים הגדולים שזורמים באופן תמידי מביאים תועלות מרובות.
הם מספקים סינון מים טבעי,
שליטה בהצפות,
ומיחזור חומרים מזינים.
על ידי הובלת מים למרחק של מעל 3,200 ק"מ,
האגמים הגדולים מספקים גם מי שתיה ליותר מ-40 מיליון אנשים
ו-212 מיליארד ליטר מים ביום לתעשיות ולחוות
שלאורך החופים שלהם.
אבל להסתמכות שלנו על המערכת הזו יש גם מגוון השפעות שליליות.
איזורי המחיה החופיים של האגמים הגדולים נפגעים ומאוכלסים יותר מדי,
וכך חושפים את המים שפעם היו טהורים
לזיהום תעשייתי, עירוני וחקלאי.
בגלל שפחות מ-1% מהמים עוזבים את מערכת האגמים כל שנה,
מזהמים בני כמה עשורים עדיין נמצאים במימיהם.
שלא במתכוון, אנשים גם הביאו
מעל 100 מינים לא מקומיים ופולשים לתוך האגמים,
כמו צדפות זברה וקואגה, וצמדאים,
שהשמידו כמה מאוכלוסיות הדגים המקומיות.
בקנה מידה גדול, שינויי אקלים גורמים למים להתחמם,
ולכן מורידים את רמות המים ומשנים את פיזור החיים הימיים.
למרבה המזל, בשנים האחרונות, ממשלות התחילו להכיר בערך העצום
של המשאבים הטבעיים האלה.
שותפויות בין ארצות הברית וקנדה פועלות להפחית את הזיהום,
להגן על אזורי המחיה החופיים,
ולעצור את התפשטות המינים הפולשים.
הגנה על משהו כה מסיבי כמו האגמים הגדולים
ידרוש שיתוף הפעולה של ארגונים רבים,
אבל המאמץ הוא קריטי
אם אנחנו רוצים לשמר את הפלא הזה של הים הזורם בתוך היבשת.