Wow, vilken ära.
Jag har alltid undrat hur det här känns.
Så, för åtta år sen fick jag mitt livs sämsta karriärstips.
En vän sa till mig,
"Fundera inte över hur mycket du tycker om jobbet du gör nu.
Det handlar bara om att bygga ditt CV."
Jag hade nyss flyttat hem från Spanien
och börjat på ett av världens 500 största företag.
Jag tänkte "Fantastiskt,
jag kommer att påverka världen."
Jag hade massor med idéer. Och inom två månader
märkte jag att vid 10-snåret varje morgon fick jag en väldig lust
att dunka huvudet i datorskärmen.
Jag vet inte om någon av er har känt så.
Och jag märkte ganska snart därefter att alla våra konkurrenter
redan hade automatiserat min roll.
Och det var vid den tiden som jag fick det visa rådet att bygga på mitt CV.
Nå, medan jag funderar på
vilket fönster på andra våningen jag kan hoppa ifrån för att röra runt lite,
läste jag ett helt annorlunda råd från Warren Buffet, som sa,
"Att ta ett jobb för att bygga upp sitt CV är som att spara på sex till ålderdomen."
(Skratt)
Och jag fattade det, och det var allt jag behövde.
Jag slutade inom två veckor, och jag hade en enda intention:
att hitta något som jag kunde klanta till.
Så tungt var det.
Jag ville påverka på något sätt, det spelade ingen roll hur.
Och jag upptäckte ganska snart att jag inte var ensam:
det visade sig att över 80 procent av människorna i min omgivning
inte gillar sina jobb.
Jag gissar att det är annorlunda här,
men det är snittet som Deloitte har hittat i sina studier.
Så jag ville ta reda på vad som skiljer dessa människor,
de som gör passionerade, världsomvälvande saker,
som vaknar inspirerade varje dag,
från de här, de andra 80 procenten
som lever sina liv i tyst desperation.
Så jag började intervjua en massa människor som gör inspirerande saker,
jag läste böcker och genomförde fallstudier
300 böcker totalt om mening och karriär och allt det här,
jag fullständigt dränkte mig själv, av det enkla, själviska, skälet att ...
jag ville hitta det jobb som jag inte kunde låta bli att göra,
vad det var för mig.
Men medan jag höll på, så började fler och fler fråga
"Du som håller på med karriär.
Jag gillar inte mitt jobb. Kan vi ta en lunch?"
Jag svarade, "Visst." Men jag måste varna dem,
för att vid det här laget var uppsägningsgraden 80%
80% av de som åt lunch med mig sa upp sig från jobbet
inom två månader.
Jag var stolt över detta, och det var inte någon särskild magi heller.
Jag brukade bara ställa en enkel fråga.
Frågan var, "Varför gör du det jobb som du gör?"
Och så ofta var svaret,
"För att någon har sagt att jag ska."
Och jag insåg att så många omkring oss
klättrar upp på den här stegen som någon säger åt dem att klättra på,
och det visar sig att den står lutad mot fel vägg,
eller ingen vägg alls.
Ju mer tid jag var med dem och såg problemet,
så tänkte jag att vi kunde skapa en gemenskap,
en plats där folk kan känna att de hör hemma
och att det är okej att göra saker annorlunda,
att ta den smala vägen, där sånt uppmuntrades,
och inspirera människor att förändras.
Och det blev senare det som jag kallar Live Your Legend,
som jag ska berätta om strax.
Men medan jag gjorde de här upptäckterna uppfattade jag ett ramverk
som består av tre enkla saker
som alla dessa passionerade världsförändrare har gemensamt,
oavsett om du är Steve Jobs eller om du bara är, du vet,
den som driver bageriet hemma på gatan.
Men det du gör förkroppsligar den du är.
Jag vill dela med mig av dessa tre så vi kan använda dem som en lins
resten av dagen och förhoppningsvis resten av livet.
Steg ett i det här trestegsramverket för passionerat arbete
är att bli en självexpert och förstå dig själv,
för om du inte vet vad du letar efter
kommer du aldrig att hitta det.
Och saken är den, att ingen annan gör det åt oss.
Det finns ingen universitetsutbildning i passion och mening och karriär.
Jag förstår inte hur det inte är obligatoriskt,
men jag ska inte gå igång på det.
Jag menar, man lägger mer tid på att välja TV till studentrummet
än man gör på att välja inriktning på studierna.
Men poängen är att det är upp till oss att lista ut det,
och vi behöver ett ramverk, vi behöver ett sätt att navigera.
Så det första steget med vår kompass är att komma på våra unika styrkor.
Vilka saker älskar vi att vakna för att få göra,
oavsett om vi får betalt eller inte, saker som andra tackar oss för?
Strengths Finder 2.0 är en bok och ett verktyg online.
Jag rekommenderar den starkt för att ta reda på vad man är naturligt bra på.
Därefter, vad är vårt ramverk eller vår hierarki för att ta beslut?
Bryr vi oss om människorna, vår familj, hälsa,
eller är det prestation, framgång, sådant?
Vi måste klura ut vad det är för att ta dessa beslut,
för att veta vad vår själ är gjord av,
så att vi inte säljer den till ett ändamål som vi ändå inte bryr oss om.
Nästa steg är våra erfarenheter.
Alla har erfarenheter. Vi lär oss saker varje dag, varje minut
om vad vi älskar, vad vi hatar,
vad vi är bra på, vad vi är usla på,
Och om vi inte lägger tid och uppmärksamhet på det
och tillgodogör oss det lärandet
och applicerar det på resten av livet, då är det meningslöst.
Varje dag, varje vecka, varje månad, varje år
reflekterar jag över vad som gick rätt
vad som gick fel, vad vill jag upprepa,
vad kan jag applicera mer i livet.
Och mer än det, när du ser folk, särskilt idag,
som inspirerar dig, som gör sådant som får dig att säga
"Herregud, det där som Jeff gör, jag vill vara som honom."
Varför då? Skaffa en anteckningsbok.
Skriv ner vad det är som inspirerar dig.
Det kommer inte handla om hela deras liv,
men vad det än är, anteckna det,
så att med tiden får vi ett förråd av saker
som vi kan applicera på vårt liv och leva en mer passionsfylld existens
och göra en bättre påverkan.
För när vi börjar lägga ihop dessa saker,
då kan vi definiera vad framgång faktiskt betyder för oss
och utan dessa olika delar av kompassen är det omöjligt.
Vi hamnar i situationen ... vi lever ett förutbestämt liv
som alla verkar leva, uppför den där stegen till ingenstans.
Det är ungefär som Wall Street 2, om någon har sett den,
den vanliga arbetaren frågar högsta hönset, VD på Wall Street,
"Vad är din siffra? Alla har en siffra,
som när de tjänar så mycket pengar så lämnar de allt."
Han svarade, "Åh, enkelt. Mer."
Och sedan ler han bara.
Det är ett trist läge för många som
inte har lagt tid på att förstå vad som räknas för dem,
som fortsätter sträva efter det som inte är betydelsefullt
men vi gör det för att alla sa att vi borde.
Men när vi har det här ramverket,
kan vi börja identifiera sådant som väcker liv i oss.
Innan det här skulle en passion kunna slå dig i ansiktet
eller kanske i ditt livsverk, och du skulle kasta det
för att du inte har ett sätt att identifiera det.
Men när du har det kan du se något som överensstämmer med mina styrkor,
mina värderingar, vem jag är,
så jag ska ta vara på det här, jag ska göra något med det här,
jag ska följa det här, och försöka skapa förändring med det.
Och Live Your Legend och rörelsen som vi har byggt
skulle inte existera om jag inte hade den här kompassen för att se
"Wow, det här är något jag vill följa och göra skillnad med."
Om vi inte vet vad vi letar efter kommer vi aldrig hitta det,
men när vi har det här ramverket, den här kompassen,
då kan vi gå vidare till nästa steg...
och det där uppe är inte jag..
att göra det omöjliga och tänja våra gränser.
Folk låter bli av två anledningar.
Den ena är att de säger att de inte kan,
eller någon annan säger att de inte kan.
Oavsett så börjar vi tro på det.
Antingen ger vi upp, eller så börjar vi aldrig.
Saken är den att allt var omöjligt tills någon lyckades.
Varje uppfinning, varje ny sak i världen,
folk trodde först det var galet.
Roger Bannister sprang en engelsk mile under fyra minuter,
det var fysiskt omöjligt att göra det under fyra minuter till fots
tills Roger Bannister faktiskt gjorde det.
Och vad hände sedan?
Två månader senare sprang 16 människor lika snabbt.
Sådant som vi i våra huvuden tror är omöjligt
är ofta bara milstolpar att uppnå
om vi kan tänja gränserna lite.
Jag tror att det börjar med troligtvis ens fysiska kropp och hälsa
mer än något annat, för vi kan kontrollera det.
Om du tror en mil är omöjligt,
visa dig själv att du kan springa två,
eller ett maraton, tappa tre kilo, vad som helst,
så märker du att självförtroende byggs på
och kan föras över till resten av din värld.
Jag har faktiskt en vana nu med mina vänner.
Vi har en liten grupp. Vi går på fysiska äventyr,
och nyligen fann jag mig i en osäker situation.
Jag är livrädd för djupt, mörkt, blått vatten.
Jag vet inte om någon har haft samma rädsla
ända sedan de såg Hajen 1, 2, 3 och 4 typ sex gånger
när jag var barn.
Men allt som är högre än så här, om det är grumligt, jag kan känna det här och nu.
Jag svär, det är något där.
Även om det är en sjö med färskvatten, helt irrationell rädsla,
löjligt, men så är det.
Så för tre år sedan satt jag i en bogserbåt
precis här i San Franciscobukten.
En regnig, stormig, blåsig dag, med folk som blir sjösjuka på båten,
och där sitter jag iklädd en våtdräkt, och jag tittar ut genom fönstret
i ren förskräckelse och tänker att nu simmar jag till döds.
Jag ska försöka simma längs med Golden Gatebron.
Och jag gissar att några i publiken kan ha gjort det förut.
Jag sitter där, och min vän Jonathan, som hade övertalat mig,
han kommer fram till mig och kan se hur jag mår.
Han sa, "Du Scott, vad är det värsta som kan hända?
Du har en våtdräkt. Du kan inte sjunka.
Och om du inte orkar, klättra bara upp i en av 20 kajaker.
Och om det kommer en haj, varför skulle den välja dig
över de andra 80 i vattnet?" Jo tack, det hjälpte.
Han sa,"Men på riktigt, ha kul där ute. Lycka till."
Sedan dyker han och simmar iväg. Okej.
Det visade sig att peppen fungerade, och jag kände mig fullkomligt lugn,
och jag tror att det var för att Jonathan var 13 år gammal.
(Skratt)
Och av de 80 människorna som simmade den dagen,
var 65 av dem mellan nio och 13 år gamla.
Tänk på hur du hade bemött världen annorlunda
om du vid nio års ålder fått veta att du kan simma två kilometer
i 13 grader vatten från Alcatraz till San Francisco.
Vad skulle du ha sagt ja till?
Vad skulle du inte ha gett upp med? Vad skulle du ha försökt?
När jag är färdig är jag i vattenparken
och jag tar mig upp ur vattnet
och hälften av barnen är såklart färdiga
så de hejar och är alldeles uppspelta.
Och jag har som ett glasshuvud, om någon har simmat i bukten,
jag försöker tina upp mitt ansikte, jag tittar på folk som simmar klart.
Och jag ser ett barn och det ser inte riktigt rätt ut.
Han liksom simmar så här.
Och han hinner knappt ta ett andetag innan huvudet åker ner igen.
Och jag märker att andra föräldrar tittar med,
och jag lovar att de tänkte samma som mig:
det här är varför nioåringar inte ska simma från Alcatraz.
Det var inte utmattning.
Plötsligt springer två föräldrar och tar honom,
och de lyfter upp honom på axlarna och drar honom så här,
helt lealös.
Och plötsligt tar de några steg till
och sätter ner honom i sin rullstol.
Han lyfter armarna i den galnaste uppvisning av framgång jag har sett.
Jag känner fortfarande värmen och energin från honom
när han lyckades med sin bedrift.
Jag hade sett honom tidigare den dagen i rullstolen.
Jag anade inte att han skulle simma.
Men alltså, var kommer han vara om 20 år?
Hur många sa att han inte kunde göra det,
att han skulle dö av försöket?
Visa att andra har fel, visa att du har fel,
att du kan ta små ökande steg
mot det du tror är möjligt.
Du behöver inte springa snabbast i världen,
bara dina egna omöjligheter, att uppnå dem,
och det börjar med små pyttesteg.
Bästa sättet att göra det här
är att omge sig med passionerade människor.
Det snabbaste sättet att göra sådant som du inte tror går
är att omringa sig med människor som redan gör det.
Det finns ett citat av Jim Rohn som säger.
"Du är genomsnittet av de fem människor du spenderar mest tid med."
Det finns inget bättre trick i världshistorien
att ta sig från där du är nu till dit du vill komma
än vilka människor du väljer att ha i ditt hörn.
De förändrar allt, det är ett bevisat faktum.
1898 gjorde Norman Triplett en studie med cyklister,
han mätte deras tider längs spåret i grupp
men också individuellt.
Och han märkte att cyklisterna alltid cyklade snabbare i grupp.
Det har repeterats i alla möjliga sammanhang sedan dess,
och det bevisas om och om igen,
att människorna runt dig räknas, att miljön är allt.
Men du måste kontrollera det, det går åt båda hållen.
Med 80 procent människor som inte gillar sitt jobb,
betyder det att de flesta runt oss, inte här inne men utanför,
uppmuntrar självbelåtenhet och hindrar oss från att följa något meningsfullt
så vi måste välja vår omgivning.
Jag fann mig själv i den situationen...
ett personligt exempel, för ett par år sedan.
Har någon här haft en hobby eller en passion och investerat hjärta och själ,
otroliga mängder tid, och du ville så gärna kalla det en verksamhet,
men ingen lägger märke till det och det ger ingen inkomst?
Okej, där var jag i fyra år när jag försökte bygga Live Your Legend-rörelsen
för att hjälpa folk jobba med något riktigt meningsfullt och inspirerande,
jag gjorde allt jag kunde,
och det var bara tre människor som märkte det,
och där är de: min mamma, pappa och fru Chelsea.
Tack för allt ert stöd.
Jag ville så gärna att det skulle gå, men det växte med 0 procent på fyra år,
så jag var på väg att lägga ner,
men precis då,
så flyttade jag till San Francisco och träffade riktigt spännande människor
som hade galna livsstilar med äventyr,
med verksamheter och webbsidor och bloggar
som kretsade kring deras passioner och hjälpte andra på meningsfulla sätt.
En av mina vänner, som har sex barn,
han försörjer hela sin familj
med en blogg som han skriver för två gånger i veckan.
De kom precis tillbaka från en månad i Europa, alla tillsammans.
Det fascinerade mig. Hur kan det existera?
Jag blev så otroligt inspirerad av att se det,
så istället för att lägga ner började jag ta det på allvar.
Jag gjorde allt för att spendera min tid,
varje vaken timme för att jaga de andra,
för att umgås och ta en öl och gymma, vad som helst.
Och efter fyra år utan tillväxt,
inom sex månader av att umgås med det här gänget,
så växte gemenskapen på Live Your Legend med 10 gånger.
Ytterligare 12 månader senare var det 160 gånger.
Idag är det över 30 000 människor från 158 länder
som använder våra verktyg för karriären och nätverk varje månad.
Och det gänget har skapat den gemenskapen av passionerat folk
som inspirerade den möjligheten som jag drömde om
för Live Your Legend för så många år sedan.
Människorna ändrar allt, och det är därför...
Alltså, nu undrar ni vad som hände.
Nå, i fyra år kände jag ingen i de kretsarna,
jag visste inte ens att de existerade, att folk kunde göra sådant här,
att man kunde ha rörelser så här.
Och sedan kom jag hit till San Francisco och alla runtom mig gjorde det.
Det blev vanligt, så mina tankegångar ändrades från hur kan jag göra det här
till hur kan jag låta bli?
Och precis då, när det händer, när ljuset tänds i huvudet,
går det vågor genom hela din värld.
Och utan att ens försöka, så går din standard härifrån till hit.
Du behöver inte ändra dina mål. Du behöver bara förändra din omgivning.
Det är allt. Och det är därför jag älskar att umgås med det här gänget,
går på alla TED-händelser jag kan,
och ser dem på min iPad på vägen till jobbet, vad det än är.
För det här är ett gäng som inspirerar möjligheter.
Vi har en hel dag till att umgås och mycket mer.
Så sammanfattningsvis, när det gäller dessa tre pelare,
de har en sak gemensamt, mer än något annat.
Du har 100 procent kontroll över dem.
Ingen kan säga att du inte kan lära dig om dig själv.
Ingen kan säga att du inte kan tänja dina gränser
och lära dig dina omöjligheter och kämpa genom.
Ingen kan säga att du inte kan omge dig med inspirerande folk
eller ta dig bort från dem som sänker dig.
Du kan inte kontrollera en lågkonjunktur,
om du får sparken eller kraschar med bilen.
Det mesta ligger utanför vår kontroll.
Men dessa tre ligger helt på oss själva,
och de kan förändra hela vår värld om vi väljer att göra något åt det.
Saken är den att det börjar hända på en utbredd nivå.
Det stod i Forbes att USA:s regering för första gången rapporterat
om en månad när det var fler människor som sa upp sig
än som fick sparken.
De trodde att det var en avvikelse, men det hände tre månader i rad.
I en tid när folk hävdar att det är en ganska hård miljö,
visar man fingret åt det förutbestämda livet,
det som andra säger att man borde göra,
i utbyte mot det som spelar roll så att man kan göra något inspirerat.
Saken är den att många vaknar upp till den här möjligheten,
att det enda som verkligen hindrar möjligheter nu är fantasin.
Det är inte en klyscha längre.
Jag bryr mig inte om vad du gillar, vilken passion, vilken hobby.
Om du gillar att sticka kan du hitta någon som stickar fantastiskt bra,
och du kan lära dig från dem. Galet!
Det är det hela den här dagen handlar om, att lära sig från de som pratar,
och vi skriver om sådana människor på Live Your Legend varje dag,
för när ordinära människor gör något extraordinärt,
och vi kan vara i närheten,
så blir det vanligt.
Det handlar inte om att vara Gandhi eller Steve Jobs och göra något galet.
Det handlar bara om vad som spelar roll för dig,
något som påverkar, som bara du kan göra.
På tal om Gandhi, han var en nykter advokat,
en före detting alltså,
han kände ett kall till något större, något som var viktigt för honom
som han inte kunde låta bli.
Han har sagt en sak som jag verkligen lever efter.
"Först ignorerar de dig, sedan skrattar de åt dig,
sedan slåss de mot dig, sedan vinner du."
Allt var omöjligt tills någon gjorde det.
Du kan antingen umgås med folk som säger att det inte går
och att du är dum som ens försöker,
eller omge dig med folk som inspirerar möjligheter,
de som är i det här rummet.
För jag ser det som vårt ansvar att visa världen
att det som ses som omöjligt kan bli det nya vanliga.
Och det håller redan på att hända.
Först, gör det som inspirerar oss,
så att vi kan inspirera andra att göra saker som inspirerar dem.
Men vi kan inte hitta det
utan att veta vad vi letar efter.
Vi måste jobba med oss själva,
medvetet, och upptäcka oss själva,
För jag föreställer mig en värld där 80 procent älskar sitt jobb.
Hur skulle det se ut?
Hur skulle den innovationen vara? Hur skulle du behandla de andra kring dig?
Saker skulle börja förändras.
Som en sista sak har jag bara en fråga att ställa er,
och jag tror att det är den enda frågan som spelar roll.
Frågan är, vad är det för jobb du inte kan låta bli?
Upptäck det, lev det,
inte bara för dig själv, utan för alla runt dig,
för det är det som kommer börja förändra världen.
Vad är det för jobb du inte kan låta bli?
Tack så mycket.
(Applåder)