Micsoda megtiszteltetés! Jó itt lenni.
Nyolc évvel ezelőtt életem legrosszabb karriertanácsát kaptam.
Egy barátom azt mondta,
"Ne foglalkozz azzal mennyire szereted a munkád,
a lényeg, hogy jól mutat az önéletrajzban."
Akkoriban költöztem haza Spanyolországból,
és dolgozni kezdtem egy toplistás cégnél. Gondoltam, "Ez fantasztikus!
Megváltom a világot! "
De két hónapon belül
minden reggel 10 körül furcsa késztetést éreztem arra,
hogy a fejem a monitorba verjem.
Nem tudom éreztek-e már így.
Aztán hamarosan észrevettem, hogy az összes versenytársunk
már automatizálta a munkaköröm.
Ez kb. akkor történt, amikor az említett karriertanácsot kaptam.
Nos, ahogy megpróbáltam kitalálni,
melyik emeleti ablakból ugorjak ki, hogy változtassak a dolgokon
egy merőben más tanácsot olvastam Warren Buffet-től. Azt mondja:
"Elvállalni egy munkát mert jól mutat, olyan mint nyugdíjra tartogatni a szexet."
(nevetés)
Nekem több se kellett.
Két héten belül kiléptem, méghozzá egy céllal:
Találnom kellett valamit, amit felforgathatok.
Nagyot akartam alkotni. Mindegy mit.
Kiderült, ezzel nem vagyok egyedül.
Az emberek körülbelül 80%-a
nem élvezi a munkáját.
Gondolom, a jelen levők kivételek,
de a Deloitte felmérése szerint ez az átlag.
Rá akartam jönni, mi a különbség
a szenvedélyes, világmegváltó módjára dolgozó,
nap, mint nap motiváltan ébredő ember,
és a másik 80% között,
akik csendes reménytelenségben élnek.
Tehát megkérdeztem ezeket a motivált embereket.
Esettanulmányokat végeztem,
több mint 300 könyvet olvastam karrierről és célokról,
csak úgy önszorgalomból, mert meg akartam találni a munkát,
amire nem tudok nemet mondani.
Amit nekem találtak ki.
Eközben egyre többen kérdeztek meg,
"Te benne vagy a karriertémában.
Nem szeretem a munkám. Ebédelünk együtt?
Mondom, persze. Figyelmeztetnem kéne őket,
mert jelenleg 80% a felmondási rátám is.
Tehát az ilyen ebédpartnereim 80%-a
két hónapon belül felmond.
Büszke voltam rá. Pedig nincs semmilyen varázserőm.
Csak egy egyszerű kérdést teszek fel:
"Miért csinálod a munkád?"
A gyakori válasz a következő:
"Mert valaki azt mondta, csináljam."
Észrevettem, hogy a legtöbben
megmásszák a szamárlétrát, mert azt mondják nekik,
és a végén kiderül, hogy rossz falnak támasztják,
vagy éppen fal sincs.
Ahogy megértettem a problémát,
arra gondoltam, jó lenne egy közösség,
egy hely, ahová az emberek tartozhatnak,
ahol nem baj, ha másként csinálják a dolgokat,
ha a járatlan utat választják.
és amely inspirál a változásra.
Ez lett később a Live Your Legend.
Kicsit később visszatérek rá.
Kutatásaim során három egyszerű dolog
rajzolódott ki.
Valami, ami minden szenvedélyes világmegváltóban megvan,
mindegy, hogy Steve Jobsról,
vagy a sarki pékről van szó,
de azt csinálja, amivel kifejezi önmagát.
Ez a három dolog lesz az alapja a mai napnak,
és remélhetőleg az egész életünknek:
A szenvedélyes munka első lépése a háromból,
hogy megismerjük és megértsük önmagunkat.
Ha nem tudjuk mit keresünk,
soha nem fogjuk megtalálni.
Sajnos ezt senki nem teszi meg nekünk.
Az egyetemen nincs szenvedély-, cél- vagy karrierszak.
Pedig szerintem dupla szakot érdemelne.
De hadd ne kezdjek ebbe bele.
Lassan hosszabb ideig választunk tévét a koleszszobába,
mint szakirányt az iskolában.
A lényeg, hogy nekünk kell kitalálni.
Szükségünk van támpontokra, hogy végig vigyük ezt.
Az első lépés, hogy megtaláljuk egyedi erősségeinket.
Amit szeretünk csinálni, bármi történjék is,
mindegy, fizetnek-e érte. Mit köszönnek meg nekünk az emberek?
A Strengths Finder 2.0 egy könyv és egy online eszköz egyben.
Segít rájönni, miben vagy ösztönösen jó.
A következő a rangsor a döntéshozatalhoz.
Az emberek, a család, az egészség,
vagy a siker és az eredmények fontosak?
Rá kell jönnünk, melyik,
hogy megtudjuk a lelkünk mire hívatott.
Így nem adjuk el a lelkünket olyanért amit le sem bagózunk.
A harmadik a tapasztalat.
Mindnyájunknak megvan. Minden nap minden percében tanulunk arról,
mit szeretünk, mit utálunk,
miben vagyunk jók és szörnyen rosszak.
Ha nem szánunk erre időt,
és nem építjük be ezt a tudást
az életünk hátralévő részébe, akkor hiábavaló volt.
Minden nap, minden héten, az év minden hónapjában
szánok arra időt, hogy végiggondoljam, mi ment jól,
mi rosszul, mit akarok megismételni,
és mit alkalmazhatok az életben.
Ennél is fontosabb, ha van valaki
aki inspirál, akire azt mondod:
"Olyan akarok lenni mint Jeff! Tetszik, amit csinál!"
Miért mondod ezt? Nyiss egy naplót.
Írd le, mi inspirál ezekben az emberekben.
Nem életük minden mozzanata lesz ez,
de bármi is az, jegyezd fel,
idővel kialakul majd egy gyűjtemény,
amit alkalmazhatunk az életünkben, hogy szenvedéllyel teli életet éljünk,
és jobb hatást keltsünk.
Amikor elkezdjük összerakni ezeket, akkor már
meg tudjuk fogalmazni mit jelent számunkra a siker.
Enélkül a három rész nélkül mindez lehetetlen.
Enélkül abban a helyzetben találjuk magunkat,
hogy egy előre megírt életet élünk és mászunk fel a semmibe.
Olyan, mint a Tőzsdecápák 2-ben
az alkalmazott megkérdezi a Wall Street-i bankvezért:
"Mennyi a maga összege? Mindenkinél létezik
egy összeg, amiért kilépne az egészből."
"Egyszerű a válasz: a több."
És csak mosolyog.
Ez a szomorú állapot jellemzi a legtöbb embert,
akik nem tudják mi fontos nekik.
Akik állandóan csak kapaszkodnak felfelé,
csak azért mert mások szerint kell.
De ha összeállt a válasz a három támpontra,
akkor elkezdhetjük felfedni mi hoz minket lázba.
Lehet, hogy már találkoztál is az igazi szenvedélyeddel
a munkád során, de eldobtad magadtól,
mert nem tudtad, hogyan ismerd fel.
Ha megtanulod felismerni az erősségeidet, a személyiséged értékeit,
hogy ki is vagy te, kapaszkodj bele,
kezdj vele valamit,
aknázd ki, és eredményes leszel.
A Live Your Legend mozgalom nem létezne
ha nem lennének az irányelvek.
"Ez az amire ráhajtok, és más leszek mint a többiek."
Ha nem tudjuk mit keresünk soha nem találunk rá.
De a három támpont ismeretében továbbléphetünk.
Az ott fent nem én vagyok...
Tedd meg a lehetetlent és múld felül önmagad.
Két dolog miatt nem tesznek az emberek semmit.
Mert bemagyarázzák maguknak, hogy
nem tudják, vagy mert mások mondják nekik.
Lassan el is hisszük és vagy feladjuk,
vagy eleve bele sem kezdünk.
Minden lehetetlen volt, amíg valaki meg nem csinálta.
Minden találmányt, minden új dolgot
a világban őrültségnek hittek először.
Egy mérföldet négy perc alatt lefutni
fizikai képtelenségnek tűnt mindaddig,
amíg Roger Bannister meg nem tette.
Aztán mi történt?
Két hónap múlva 16-an futották le 4 perc alatt a távot.
Amiket a fejünkben lehetetlennek gondolunk,
gyakran csak meghódítandó mérföldkövek
határaink kitolásához.
Mindenekelőtt fizikai erőnlétünkkel kell kezdeni,
mert ezt tudjuk kontrollálni.
Mutasd meg magadnak,
hogy le tudsz futni egy-két km-t,
vagy egy maratont. Vagy adj le 3 kilót.
Az önbizalom összetevői
átvihetők az életed többi területére is.
A barátaimmal azon vagyunk, hogy ezt véghezvigyük.
Egy társasággal kalandtúrákra járok.
Nemrég egy félelmetes helyen találtam magam.
Félek a mély, sötétkék tengertől, --
nem tudom, bárkinek van-e hasonló félelme? --
mióta gyerekként vagy hatszor megnéztem
a Cápa-filmeket.
Ha eddig ér is a víz, de zavaros... Jézusom, már érzem is...
biztosan tudom, hogy van ott valami.
Még ha az édesvizű Tahoe tónál is,
ahol alaptalan a dolog, megöl a félsz.
Szóval három éve egy hajón ültem
a San Fransisco öbölben.
Viharos, esős, szeles nap volt, az emberek rosszul voltak a hajón.
Ott ültem mentőmellényben, néztem ki az ablakon,
és halálfélelmemben arra gondoltam, hogy a halálomba úszom.
Megpróbáltam átúszni a Golden Gate-et.
Lehet, hogy a jelenlevők közül már részt vettek ezen.
Ott ültem, és a haverom Jonathan, aki az egészbe belerángatott
odajött és látta milyen állapotban vagyok. Azt mondta:
"Scott, mi a legrosszabb, ami történhet?
Mentőmellényben vagy. Nem fogsz elmerülni.
Ha nem tudod átúszni, felvesz a 20 csónak egyike.
Plusz, ha jön egy cápa, az miért pont téged választana 80 ember közül?"
Köszi, ez segít.
"Csak érezd jól magad! Sok szerencsét! "
Aztán vízbe ugrott és elúszott.
Kiderült, hogy segített a buzdító beszéd. Végtelen nyugalmat éreztem
azt hiszem azért, mert Jonathan csak 13 éves volt.
(Nevetés)
Aznap a 80-ból
65 úszó, 9 és 13 év közt volt.
Mennyiben változtatta volna meg a világod,
ha már 9 évesen tudod, hogy le tudsz úszni másfél mérföldet
13 fokos vízben az Alcatraztól San Fransiscóig?
Mire mondtál volna igent? Mit nem adtál volna fel?
Mit próbáltál volna meg?
Ahogy beúsztam az Acquatic Parkba
és kijöttem a vízből,
persze a gyerekek fele már végzett, engem ünnepeltek,
mindenki izgatott volt.
A hideg víztől lefagyott arcomat
próbáltam kiolvasztani, és néztem a célba úszókat.
Láttam egy srácot és valami nem stimmelt.
Így hadonászott.
Alig jutott egy kis levegőhöz, mielőtt újra lemerült.
Észrevettem, hogy más szülők is nézik.
Esküszöm, ők is azt gondolták:
Na ezért nem engedek egy 9 évest öbölátúszásra.
Ez nem fáradtság volt.
Hirtelen két szülő odarohant és megragadták.
Rátették a vállukra és így vonszolták,
araszolva.
Hirtelen még néhány lépést tettek,
és betették a kerekesszékébe.
A lehető legőrültebb győzelmi mámorban rázta öklét.
Még mindig érzem az energiáját ennek a srácnak
amikor teljesítette a feladatot.
Láttam őt előtte is a tolószékében,
de fogalmam sem volt, hogy úszni fog.
Hol tart majd ez a srác 20 év múlva?
Hányan mondták, hogy nem tudja megcsinálni és belehal?
Bebizonyítod az embereknek, és bebizonyítod önmagadnak,
hogy kis erőfeszítésekkel kitolhatod a határt addig,
amit lehetségesnek hiszel.
Nem kell, hogy a világ leggyorsabb maraton futója légy,
csak a saját korlátaidat kell legyőzni
apránként.
Az a legjobb,
ha szenvedélyes emberekkel veszed körbe magad.
Úgy a legkönnyebb a lehetetlent véghezvinni,
ha olyanokkal veszed magad körül, akik már megtették.
Van egy idézet Jim Rohn-tól:
"Annak az öt embernek vagy az átlaga, akikkel a legtöbbet vagy."
Nincs is annál nagyobb dobás mint amikor az ember eljut
onnan ahol most van, oda ahol lenni akar,
azokkal az emberekkel akiket maga mellé választ.
Mindent megváltoztatnak és ez bizonyított tény.
Norman Triplett 1898-ban egy kutatásban biciklisták
idejét mérte a pályán csapatban,
és egyénileg is.
A csapatban teljesített idő minden esetben jobb volt.
Rengeteg területen megismételték ezt a kísérletet azóta,
és mindig ugyanaz igazolódik be, a körülöttünk lévők számítanak,
a környezettől függ minden.
De ezt az egészet neked kell szabályozni, mert két irányú a folyamat.
Az a 80%, aki nem szereti a munkáját,
azaz a legtöbb ember körülöttünk, persze nem a jelenlévők,
visszatartanak minket attól, hogy elérjük vágyainkat,
tehát foglalkozni kell a környezettel.
Ebben a helyzetben találtam magam...
Egy személyes példa, ami néhány éve történt.
Volt már valaha olyan hobbid, amibe a szíved-lelked beletetted,
hihetetlen sok időt fordítottál rá és üzletet láttál benne,
de senki sem figyelt rá és a fillért sem hozott?
Négy éve így jártam amikor a Live Your Legendet építgettem,
hogy segítsek másoknak inspiráló, örömteli munkát találni.
Megtettem mindent,
de csak három ember figyelt.
Ott vannak mind: anyukám, apukám és a feleségem, Chelsea.
Köszönöm a támogatásotokat.
(taps)
Nagyon akartam, mégsem jutottam sehova négy éven keresztül.
Már majdnem feladtam,
de akkor elköltöztem
San Fransiscóba és megismertem néhány érdekes embert,
akiknek weboldalak, blogok
jelentették a szenvedélyt
és az, hogy segíthetnek másokon.
Egy barátom, aki nyolcgyermekes apa
azzal tartja el a családját,
hogy hetente kétszer blogot ír.
Most töltött az egész család egy hónapot Európában.
Káprázatos! Van ilyen?!
Ezt látván szárnyra kaptam,
és ahelyett, hogy feladtam volna, még komolyabban vettem.
Minden tőlem telhetőt megtettem,
hogy amennyit csak lehet, ezekkel a fickókkal legyek,
együtt sörözzünk, eddzünk, együtt lógjunk.
Négy évnyi nulla növekedés után,
csupán hat hónapot töltöttem az új barátaimmal,
és a Live Your Legend közösség tízszeresére nőtt.
Újabb 12 hónap után 160-szorosára.
Ma, több mint 30 ezer ember, 158 országban
használja karrier- és kapcsolatteremtő eszközeinket.
Szenvedélyes emberekből állnak azok a közösségek,
akik inspirálták azt az álmomat,
ami a Live Your Legend lett oly sok éve.
Az emberek mindent megváltoztatnak.
Megkérdezik mi is történt.
Nos, négy évig senkit nem ismertem ebben a szférában
azt sem tudtam, hogy létezik, hogy emberek csinálnak ilyet,
hogy vannak ilyen pillanatok.
Aztán itt, San Fransiscóban mindenki ezt csinálta.
Később ez lett a normális. Azon kezdtem agyalni, hogy is sikerülhet
ahelyett, hogy hogyan nem.
Amikor ez megtörténik, egy kapcsoló átvált az agyadban
és megrengeti a világodat.
Anélkül, hogy megpróbálnád, a mérce innen ide emelkedik.
Nem kell a céljaidon változtatni. Csak a környezeteden kell.
Ennyi. És ezért szeretek ezeknek az embereknek a közelében lenni.
Ezért vagyok ott az összes TEDen,
és nézem az iPad-en munkába menet.
Mert ezek az emberek inspirálják a lehetőséget.
Egy egész napot tölthetünk együtt és még nagyon sokat.
Összegezve, a három támpontban
leginkább egy közös van.
Az, hogy 100%-ban a mi irányításunk alatt vannak.
Senki nem mondhatja, hogy nem tanulhatsz magadról.
Azt sem, hogy nem tolhatod ki a határaidat,
és, hogy megdöntsd, ami számodra lehetetlen.
Nem mondhatják, hogy nem lehetsz inspiráló emberekkel,
vagy, hogy ne hagyd ott azokat akik lehúznak.
Nem irányíthatod a válságot.
Nem irányíthatod azt, hogy kirúgnak vagy balesetet szenvedsz.
A legtöbb dolog nincs a kezünkben.
De ez a három támpont rajtunk áll,
és az egész világunkat megváltoztathatja, ha úgy döntünk, hogy kezdünk vele valamit.
Az a helyzet, hogy már el is kezdődött a változás.
A Forbesban olvastam, hogy egy kormányjelentés szerint,
az egyik hónapban több ember hagyta ott a munkáját,
mint akit elbocsátottak.
Azt hitték, csak egy anomália, de aztán még háromszor megtörtént.
Egy ilyen kemény időszakban az
emberek beintenek a kiszámítható életnek,
mindennek amit muszáj megtenni, cserébe a fontos,
inspiráló dolgokért.
Az a helyzet, hogy az emberek ráébredtek, hogy a lehetőségeknek
csak a képzelet szabhat határt.
Ez többé nem közhely.
Nem érdekel milyen szenvedélyed, hobbid van.
Ha a kötés érdekel, tudsz találni valakit aki csúcs a kötésben
és tanulhatsz tőle. Durva.
Erről szól ez a nap is, hogy tanuljunk az előadóktól,
profilozzuk őket minden nap a Live Your Legend-en,
mert amikor körülöttünk átlagemberek
átlagon felülit végeznek,
akkor az válik természetessé.
Nem kell Gandhinak vagy Steve Jobsnak lenni, tiszta őrület.
Csak olyasmit kell tenni ami számodra fontos,
és olyan hatása van, amire csak te vagy képes.
Apropó Gandhi... Ő egy pályaelhagyó ügyvéd volt,
Azt hiszem így kell mondani.
Egy nemesebb ügy szólította, ami számított neki,
amire nem tudott nemet mondani.
Itt van tőle ez az idézet, ami a hitvallásommá lett :
"Először megtűrnek téged, majd nevetnek rajtad,"
később harcolnak ellened, majd győzöl.
Minden lehetetlen volt ameddig valaki nem tette meg.
Lehetsz olyanokkal, akik szerint ez meg az lehetetlen és hülyeség megpróbálni,
vagy olyanokkal vagy,
akik ösztönzik a lehetőséget.
Mint például a jelen lévők.
Mert a mi felelősségünk megmutatni a világnak,
hogy a lehetetlen lehetséges, és természetessé válhat.
És már elkezdődött.
Először tegyük azt, ami inspirál minket,
így másokat inspirálhatunk, hogy azt tegyék ami őket inspirálja.
De addig nem találjuk meg,
amíg nem tudjuk mit keresünk.
Magunkon kell a munkát elvégezni,
szánt szándékkal keresni a felfedezéseket.
Olyan világot szeretnék, ahol az emberek 80%-a szereti a munkáját. Az milyen lenne?
Milyen lenne az újítás?
Hogy bánnál az emberekkel?
Elkezdődne a változás.
Végezetül, csak egyetlen kérdésem van,
és ez az egyetlen, ami számít.
Milyen munkára nem tudsz nemet mondani?
Fedezd fel, éld meg,
ne csak magadnak, hanem mindenkinek, aki körülötted van,
mert ez változtatja meg a világot.
Melyik az a munka, amire nem tudsz nemet mondani?
Köszönöm.
(taps)