זה מאוד נחמד להיות פה הערב.
אני עובד על ההסטוריה של ההכנסה
וחלוקת העושר ב 15 השנים האחרונות,
ואחד הלקחים המעניינים
שמגיע מהעדויות ההסטוריות
הוא באמת, שבטווח הארוך,
יש נטיה לשיעור תשואת ההון r
לעבור את שיעור הצמיחה הכלכלית g,
וזה נוטה להוביל לריכוז גבוה של עושר.
לא ריכוז אין סופי של עושר,
אבל ככל שהפער גדול יותר בין r ו g,
עולה חוסר השוויון בעושר
אליו מתכנסת החברה.
אז זה כוח מפתח עליו אדבר היום,
אבל תנו לי להגיד מייד
שזה לא הכוח החשוב היחידי
בדינמיקה של הכנסה וחלוקת העושר,
ויש הרבה כוחות אחרים שמשחקים
תפקיד חשוב בדינמיקה לטווח ארוך
של הכנסה וחלוקת עושר.
כמו כן יש גם הרבה מידע
שעדיין צריך להאסף.
אנחנו יודעים מעט יותר היום
משידענו בעבר, אבל אנחנו עדיין יודעים מעט מדי,
ובהחלט יש הרבה תהליכים שונים --
כלכליים, חברתיים, פוליטיים --
שצריכים להחקר יותר.
לכן אתמקד היום בכוח הפשוט הזה,
אבל זה לא אומר שכוחות חשובים אחרים
לא קיימים.
אז רוב המידע שאני עומד להציג
מגיע ממאגר המידע הזה
שזמין ברשת:
מאגר ההכנסה העולמית.
אז זה המאגר ההסטורי
הגדול ביותר הקיים על חוסר שוויון,
וזה מגיע מהמאמץ
של יותר מ 30 מלומדים מכמה עשרות מדינות.
אז תנו לי להראות לכם כמה עובדות
שמגיעות ממאגר המידע הזה,
ואז אנחנו נחזור ל r גדול יותר מ g.
אז עובדה מספר אחת היא שהיה
היפוך גדול בסדר חוסר השוויון
בין ארצות הברית לאירופה
במשך המאה האחרונה.
אז ב 1900, 1910, חוסר השוויון היה למעשה
גבוה בהרבה באירופה מאשר בארצות הברית,
בעוד היום, הוא גבוה בהרבה בארצות הברית.
אז תנו לי להיות מאוד ברור:
ההסבר העיקרי לזה הוא לא r גדול מ g.
זה נוגע יותר לשינוי הביקוש וההצע
לכישורים, המרוץ בין חינוך וטכנולוגיה,
גלובליזציה, כנראה גישה פחות שוויונית
לכישורים בארצות הברית,
שם יש לכם אוניברסיטאות מצטיינות,
אבל תחתית מערכת החינוך
אינה כה טובה,
אז גישה מאוד לא שוויונית לכישורים,
וגם עליה ללא תקדים
של פיצוי מנהלים בארצות הברית,
שקשה להסביר רק על בסיס חינוך.
אז יש משהו נוסף שקורה פה,
אבל לא אדבר יותר מדי על זה היום.
מפני שאני רוצה להתמקד בחוסר שוויון בעושר.
אז תנו לי רק להראות סממן מאוד פשוט
של חוסר השוויון.
אז זה החלק של ההכנסה הכללית
שהולך ל10 האחוזים העליונים.
אז אתם יכולים לראות שלפני מאה אחת,
זה היה באחוזון ה 45 וה 50 באירופה
ומעט יותר מ40 אחוז בארצות הברית,
אז היה יותר אי-שוויון באירופה.
אז היתה ירידה חדה
במהלך החצי הראשון של המאה ה 20,
ובעשור האחרון, אתם יכולים לראות
שארצות הברית הפכה יותר אי שיוויונית מאירופה,
וזו העובדה הראשונה שדיברתי עליה.
עכשיו, העובדה השניה היא יותר בנוגע לאי-שוויון בעושר,
והעובדה המרכזית היא שאי-שוויון בעושר
הוא תמיד גבוה יותר מאי-שוויון בהכנסה,
וגם שאי-שוויון בעושר,
למרות שגם הוא גדל בעשורים האחרונים,
עדיין פחות קיצוני
ממה שהיה לפני מאה שנה,
למרות שהכמות הכללית של העושר
יחסית להכנסה התאוששה עכשיו
מהשוקים הגדולים
שנגרמו על ידי מלה"ע הראשונה, השפל הגדול,
מלה"ע השניה.
הנה שני גרפים
שמדגימים את עובדה מספר שתים ועובדה מספר שלוש.
אז ראשית, אם אתם מביטים באי-שוויון העושר,
זה החלק של העושר הכללי
עובר ל10 האחוזים של מחזיקי העושר,
אז אתם יכולים לראות את אותו סוג של היפוך
בין ארצות הברית ואירופה שהיה לנו קודם
לאי שיווין בהכנסה.
אז ריכוז עושר היה גבוה יותר
באירופה מאשר בארצות הברית לפני מאה,
ועכשיו זה הפוך.
אבל אתם יכולים גם לראות שני דברים
ראשית, הרמה הכללית של אי-שוויון בעושר
הוא תמיד גבוה יותר מאי-שוויון בהכנסה.
אז זכרו, לאי-שוויון בהכנסה,
החלק ההולך ל10 האחוזים העליונים
היה בין 30 ו 50 אחוזים מההכנסה הכללית,
בעוד עבור העושר, החלק הוא תמיד
בין 60 ל 90 אחוז.
אוקיי, אז זו עובדה מספר אחת,
וזה מאוד חשוב למה שיבוא עכשיו.
ריכוז עושר הוא תמיד
גבוה בהרבה מאי-שוויון בהכנסה.
עובדה מספר שתים היא שהעליה
באי-שוויון בעושר בעשורים האחרונים
עדיין לא מספיקה כדי לחזור ל 1910.
אז ההבדל הגדול היום,
אי-שוויון בעושר הוא עדיין מאוד גדול,
עם 60, 70 אחוז מכל העושר של ה10 העליונים,
אבל החדשות הטובות הן שזה למעשה
טוב יותר מלפני מאה,
היכן שהיו לכם 90 אחוז באירופה ל10 העליונים.
אז היום מה שיש לכם
זה מה שאני קורא לו 40 האחוזים המרכזיים,
האנשים שלא ב 10 העליונים
ולא ב 50 אחוז התחתונים,
מה שניתן לקרוא מעמד הביניים העשיר
שבבעלותו 20 עד 30 אחוז
מהעושר הכללי, העושר הלאומי,
בעוד הם היו העניים, לפני מאה,
שם בעיקרון לא היה מעמד ביניים עשיר.
אז זה שינוי חשוב,
וזה מעניין לראות שאי-השוויון בעושר
לא השתקם לגמרי לרמות של לפני מלה"ע הראשונה,
למרות שכמות העושר השתקמה.
אוקיי? אז זה הערך הכללי
של עושר יחסית להכנסה,
ואתם יכולים לראות שבעיקר באירופה,
אנחנו כמעט חזרנו לרמה של לפני מלה"ע הראשונה.
אז באמת יש שני
חלקים שונים של הסיפור פה.
אחד נוגע
לכמות הכללית של העושר שצברנו,
ואין משהו רע לכשעצמו, כמובן,
בלצבור הרבה עושר,
במיוחד אם הוא יותר מפוזר
ופחות מרוכז.
אז מה שאנחנו באמת רוצים להתמקד בו עכשיו
זה האבולוציה לטווח ארוך של אי-השוויון בעושר,
ומה שעומד לקרות בעתיד.
איך אנחנו יכולים להתחשב בעובדה
שעד מלה"ע הראשונה, אי-השוויון בעושר היה כה גבוה
ואם בכלל, היה בעליה לאפילו רמות גבוהות יותר,
ואיך אנחנו יכולים לחשוב על העתיד?
אז תנו לי להגיע לכמה הסברים
והשערות על העתיד.
תנו לי ראשית להגיד
שכנראה המודל הטוב ביותר להסביר
למה עושר הוא כל כך
יותר מרוכז מהכנסה
זה מודל דינמי, שושלתי
שם לאנשים יש אופק ארוך
וצוברים עושר מהרבה סיבות.
אם אנשים אגרו עושר
רק למטרות של מחזור חיים,
אתם יודעים, להיות מסוגלים לצרוך
כשהם זקנים,
אז רמת אי שוויון העושר
צריכה להיות פחות או יותר מתאימה
לרמה של אי-השוויון בהכנסה.
אבל זה יהיה מאוד קשה להסביר
למה יש לכם כל כך הרבה יותר אי-השוויון בעושר
מאי-שוויון בהכנסה
עם מודל מחזור חיים טהור,
אז אתם צריכים סיפור
בו לאנשים גם אכפת
בנוגע לצבירת עושר מסיבות אחרות.
אז באופן כללי, הם רוצים להעביר
עושר לדור הבא, לילדים שלהם,
או לפעמים הם רוצים לצבור עושר
בגלל היוקרה, הכוח שמגיע עם עושר.
אז חייבות להיות סיבות אחרות
לצבירת עושר מרק מחזור חיים
כדי להסביר מה שאנחנו רואים במידע.
עכשיו, במחלקה גדולה של מודלים דינמיים
של צבירת הון
עם סיבה כזאת שושלתית לצבירת הון,
יהיו לכם כל מיני סוגים של שוקים
אקראיים ומתרבים.
אז לדוגמה, לכמה משפחות
יש כמות גדולה של ילדים,
אז ההון יהיה מחולק.
לכמה משפחות יש פחות ילדים.
יש לכם גם שוקים להחזר על ההשקעה.
כמה משפחות יוצרות רווח הון עצום.
כמה עשו השקעות גרועות.
אז תמיד תהיה לכם תנועתיות
בתהליך העושר.
כמה אנשים יעלו, כמה אנשים ירדו.
הנקודה החשובה היא,
בכל מודל כזה,
לשונות נתונה של שוקים כאלה,
איזון אי-שוויון העושר
יהיה פונקציה עולה במהירות של r פחות g.
ובאופן אינטואיטיבי, הסיבה למה ההבדל
בין קצב ההחזר על עושר
וקצב הגדילה הוא חשוב
זה שאי-השוויון הראשוני בעושר
יוגבר בקצב מהיר יותר
עם r פחות g גדול יותר.
אז קחו דוגמה פשוטה,
עם r שווה לחמישה אחוזים ו g שווה לאחוז אחד,
מחזיקי ההון רק צריכים להשקיע מחדש
חמישית מההון שלהם כדי להבטיח
שההון שלהם יעלה מהר
כמו הגודל של הכלכלה.
אז זה הופך את זה לפשוט יותר
לבנות ולקיים עושר גדול
מפני שאתם יכולים לצרוך ארבע חמישיות,
אם לוקחים בחשבון אפס מיסים,
ואתם יכולים פשוט להשקיע מחדש חמישית.
אז כמובן שכמה משפחות יצרכו יותר מזה,
כמה יצרכו פחות, אז תהיה
תנועתיות בפיזור,
אבל בממוצע, הם רק צריכים להשקיע חמישית,
אז זה מאפשר קיום של אי-שוויון גבוה.
עכשיו, אתם לא צריכים להיות מופתעים
מההצהרה ש r יכול להיות גדול מ g לתמיד,
מפני, שלמעשה, זה מה שקרה
במהלך רוב ההסטוריה של האנושות.
וזה היה בדרך מסויימת מאוד ברור לכולם
מסיבה פשוטה, והיא שגידול
היה קרוב לאפס אחוז
במהלך רוב ההסטוריה של האנושות.
הגידול היה אולי 0.2 ,0.1, 0.3 אחוז,
אבל גידול מאוד איטי של אוכלוסיה
ותפוקה לגולגולת,
בעוד הקצב של החזר על ההון
כמובן לא היה אפס אחוז.
זה היה, עבור נכסי נדל"ן, שהיתה
הדרך המסורתית
של נכסים בחברות טרום תעשייתיות.
זה היה בדרך כלל חמישה אחוז.
כל קורא של ג'ין אוסטין יודע את זה.
אם אתם רוצים הכנסה שנתית של 1,000 לירות סטרלינג,
צריך להיות לכם ערך הון
של 20,000 כך
שחמש אחוז של 20,000 זה 1,000.
ובדרך מסויימת,
זה היה הבסיס של החברה,
מפני ש r גדול מ g
היה מה שאיפשר למחזיקי הון ונכסים
לחיות מהכנסות ההון שלהם
ולעשות משהו אחר בחיים
ללא דאגה להשרדות.
עכשיו, מסקנה אחת חשובה
של המחקר ההסטורי שלי היא
שצמיחה תעשייתית מודרנית לא שינתה
את העובדה הבסיסית הרבה כמו שציפינו.
כמובן, קצב הגדילה
אחרי המהפכה התעשייתית
עלה, באופן כללי מאפס לאחוז אחד או שניים,
אבל באותו זמן, קצב ההחזר
להון גם עלה
כך שהפער בין השניים
לא באמת השתנה.
אז במהלך המאה ה 20,
היה לכם שילוב ממש מיוחד של ארועים.
ראשית, קצב מאוד נמוך של החזר
בשל השוקים של המלחמות של 1914 ו 1945,
ההשמדה של העושר, אינפלציה,
פשיטת רגל במהלך השפל הגדול,
וכל זה הפחית
את הקצב הפרטי של החזר על ההון
לרמות נמוכות באופן יוצא דופן
בין 1914 ו 1945.
ואז, בתקופה שלאחר המלחמה,
היה לכם קצב גידול יוצא דופן,
חלקית בשל השיקום.
אתם יודעים, בגרמניה, בצרפת, ביפן,
היה קצב גידול של 5%
בין 1950 ו 10980
בעיקר בשל בנייה מחדש,
וגם בשל צמיחה דמוגרפית גדולה מאוד,
אפקט הבייבי בום.
עכשיו, מסתבר שזה לא ימשך יותר מדי.
או לפחות קצב גידול האוכלוסיה
אמור לרדת בעתיד.
והתחזיות הטובות ביותר שיש לנו הן
שהצמיחה לטווח הארוך תהיה קרובה
לאחד עד שני אחוז
ולא 4-5 אחוז.
אם אתם מביטים בזה,
אלה ההערכות הטובות ביותר שיש לנו
בצמיחת התמ"ג העולמי
וקצב ההחזר על ההון,
ריביות החזר ממוצעות על ההון,
אז במהלך רוב
ההסטוריה של האנושות,
קצב הגידול היה קטן מאוד,
קטן בהרבה מקצב ההחזר,
ואז במהלך המאה ה 20,
זה באמת קצב גידול האוכלוסיה,
מאוד גבוה בתקופות של אחרי המלחמות,
ותהליך השיקום
שהביא צמיחה
לפער קטן יותר מקצב ההחזר.
פה אני משתמש בתחזיות האוכלוסיה של האו"ם,
אז כמובן שהן לא וודאיות.
יכול להיות שכולנו נביא
הרבה ילדים בעתיד,
ואז קצבי הגדילה יהיו גבוהים יותר,
אבל מעכשיו,
אלה התחזיות הטובות ביותר שיש לנו,
וזה יגרום לצמיחה הגלובלית
לרדת ולפער בין
קצב ההחזר לעלות.
עכשיו, הארוע יוצא הדופן הבא
במהלך המאה ה 20
היה, כמו שאמרתי,
הרס, מיסוי של הון,
אז זה קצב ההחזר לפני מס.
זה קצב ההחזר אחרי מס,
ואחרי ההרס,
וזה מה שהביא
לקצב החזר ממוצע
אחרי מס, אחרי הרס,
מתחת לקצב הגידול במשך תקופת זמן ארוכה.
אבל בלי ההרס,
בלי המיסוי, זה לא היה קורה.
אז האיזון בין
החזר על ההון וצמיחה
תלוי בהרבה משתנים שונים
שמאוד קשים לחיזוי:
טכנולוגיה וההתפתחות
של שיטות תלוית בכבדות בהון.
אז עכשיו, הסקטורים שהכי תלויי הון
בכלכלה הם תחום הנדל"ן, דיור,
תחום האנרגיה, אבל זה יכול להיות בעתיד
שיהיו לנו הרבה יותר רובוטים במספר תחומים
ושזה יהיה חלק גדול יותר
של ההון הכללי מהיום.
ובכן, אנחנו מאוד רחוקים מזה,
ובינתיים, מה שקורה
בתחום הנדל"ן, בתחום האנרגיה,
הרבה יותר חשוב להון הכללי
ולחלק ההון.
הנושא החשוב הנוסף
הוא שיש אפקטים של קנה מידה בניהול תיקים,
יחד עם מורכבות פיננסית,
הפחתת רגולציה פיננסית,
שעושה את זה לקל יותר לקבל קצבים גדולים יותר של החזר
לפורטפוליו גדול,
וזה נראה חזק במיוחד
למיליארדרים, תרומות הון גדולות.
אבל כדי לתת לכם דוגמה,
זה מגיע מדירוג המיליארדרים של פורבס
בתקופה של 1987-2013,
ואתם יכולים לראות שמחזיקי העושר העליונים ביותר
הגיעו ל6-7 אחוז בשנה
במונחים אמיתיים מעל האינפלציה,
בעוד הכנסה ממוצעת בעולם,
עושר ממוצע בעולם,
גדל רק בשני אחוז לשנה.
ואתם מוצאים את אותו הדבר
לתשלומי אוניברסיטאות גדולות --
ככל שהתשלום הראשוני גדול יותר,
החזר ההשקעה גדול יותר.
עכשיו, מה צריך להעשות?
הדבר הראשון הוא שאני חושב שאנחנו צריכים
יותר שקיפות כלכלית.
אנחנו יודעים מעט מידי על הדינמיקה של העושר הכללי,
אז אנחנו צריכים העברה בין לאומית
של מידע בנקאי.
אנחנו צריכים רישום גלובלי של נכסים פיננסיים,
יותר תאום של מיסוי על העושר,
ואפילו מס עושר עם שיעור מס נמוך
יהיה דרך לייצר מידע
כך שנוכל להתאים את המדיניות שלנו
למה שאנחנו רואים.
ובמידה מסויימת, המאבק
נגד מקלטי מס
והעברה אוטומטית של מידע
דוחף אותנו לכיוון.
עכשיו, יש דרכים אחרות לחלק את העושר,
שיכולות להיות מפתות לשימוש.
אינפלציה:
זה הרבה יותר קל להדפיס כסף
מלכתוב חוקי מס, אז זה מאוד מפתה,
אבל לפעמים אתם לא יודעים מה לעשות עם הכסף,
זו בעיה.
הפקעה מאוד מפתה.
בדיוק כשאתם מרגישים שאנשים נהיים עשירים מדי,
אתם פשוט מפקיעים מהם.
אבל זו לא דרך ממש יעילה
לארגן רגולציה של דינמיקת עושר.
מלחמה היא דרך אפילו פחות יעילה,
אז אני נוטה להעדיף מיסוי פרוגרסיבי,
אבל כמובן, ההסטוריה -- (צחוק) --
ההסטוריה תמציא דרכים טובות משלה,
וזה כנראה יערב
שילוב של כל אלה.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)
ברונו גיוסאני: תומא פיקטי, תודה לך.
תומא, אני רוצה לשאול אותך כמה שאלות,
מפני שזה מרשים איך שאתה שולט במידע שלך, כמובן,
אבל בעיקרון מה שאתה מציע זה
שגידול ריכוז ההון הוא סוג של
נטיה טבעית של קפיטליזם,
ואם אנחנו משאירים אותה לבד,
היא אולי תאיים על המערכת עצמה,
אז אתה מציע שאנחנו צריכים לפעול
כדי לחלק מחדש את העושר,
באמצעים כמו:
מיסוי פרוגרסיבי, וכו'.
בהקשר הפוליטי הנוכחי,
כמה אלה ראליסטיים?
מה הסיכוי
שהם ייושמו?
תומא פיקטי: ובכן, אני חושב
שאם נביט לאחור,
ההסטוריה של ההכנסה, עושר ומיסוי
מלאה הפתעות.
אז אני לא מתרשם ממש
מאלה שיודעים מראש
מה יקרה או לא.
אני חושב שלפני מאה,
הרבה אנשים היו אומרים
שמיסוי הכנסה פרוגרסיבי לעולם לא יקרה
ואז זה קרה.
ואפילו לפני חמש שנים,
הרבה אנשים עדיין אמרו שהחשאיות של הבנקים
תהיה איתנו לתמיד בשוויץ,
ששוויץ חזקה מדי
מול שאר העולם.
ואז פתאום, כמה סנקציות של ארצות הברית
מול בנקים שוויצרים יצרו שינוי גדול,
עכשיו אנחנו נעים לכייון
שקיפות פיננסית גדולה יותר.
אז אני חושב שזה לא כזה קשה
לתאם טוב יותר פוליטית.
עומדת להיות לנו אמנה
עם חצי מהתוצר העולמי מסביב לשולחן
עם ארצות הברית והאיחוד הארופאי,
אז אם חצי מהתוצר העולמי הגולמי לא מספיק
כדי לקדם שקיפות פיננסית
ומיסוי מינימלי על רווחים של ארגונים בין לאומיים,
מה זה ידרוש?
אז אני חושב שאלה לא קשיים טכניים.
אני חושב שאנחנו יכולים להתקדם
אם תהיה לנו גישה יותר פרגמטית לשאלות האלו
ויהיו לנו את הסנקציות המתאימות
על אלה שמרוויחים מחוסר שקיפות פיננסית.
ב.ג: אחד הטיעונים
נגד נקודת המבט שלך
היא שאי-השוויון הכלכלי
הוא לא רק תכונה של קפיטליזם אלא למעשה אחד המנועים.
אז אנחנו נוקטים צעדים כדי להפחית את אי-שוויון,
ובאותות זמן אנחנו מקטינים את הצמיחה, פוטנציאלית.
מה התשובה שלך לזה?
ת.פ: כן, אני חושב שאי-שוויון
הוא לא בעיה כשלעצמה.
אני חושב שאי-שוויון עד לנקודה מסויימת
יכול למעשה להיות יעיל לחדשנות וצמיחה.
הבעיה היא, שזה שאלה של כמות.
כשאי-השוויון נעשה קיצוני מדי,
אז הוא הופך לחסר תועלת לצמיחה
ויכול אפילו להפוך לרע
מפני שהוא נוטה להוביל להנצחה
של אי-שוויון במשך הזמן
וניידות נמוכה.
ולדוגמה, סוג ריכוזי העושר
שהיו לנו במאה ה 19
היו די עד מלחמת העולם הראשונה
בכל מדינה ארופאית
היו, אני חושב, לא מועילים לצמיחה.
זה הוחרב על ידי השילוב
של ארועים טרגיים ושינויי מדיניות,
וזה לא מנע מהצמיחה להתרחש.
וגם, אי-שוויון קיצוני יכול להיות רע
למוסדות הדמוקרטיים שלנו
אם הוא יוצר גישה מאוד לא שוויונית לקול פוליטי,
וההשפעה של הכסף הפרטי
בפוליטיקה של ארצות הברית, אני חושב,
היא נושא לדאגה כרגע.
אז אנחנו לא רוצים לחזור לסוג כזה של
אי-שוויון קיצוני מלפני מלה"ע הראשונה.
כשיש חלק מכובד מהעושר הלאומי
במעמד הביניים זה לא רע לצמיחה.
זה למעשה מועיל
מסיבות גם הוניות וגם יעילות.
ב.ג: אמרתי בהתחלה
שהספר שלך קיבל ביקורת.
חלק מהמידע שלך עמד לביקורת.
כמה מבחירות המידע שלך עמדו לביקורת.
הואשמת בבחירת מידע סלקטיבית
כדי לחזק את הטיעון שלך. מה התשובה שלך לזה?
ת.פ: ובכן, אני עונה שאני שמח מאוד
שהספר מעורר דיון.
זה החלק שאליו התכוונתי.
תראה, הסיבה שהעלנו את המידע לרשת
עם כל החישובים המפורטים
היא כדי שיוכל להיות לנו דיון
פתוח ושקוף לגבי זה.
אז הגבתי נקודה אחרי נקודה
לכל דאגה.
תן לי להגיד שאם הייתי משכתב את הספר היום,
הייתי למעשה מגיע למסקנה
שהעליה של אי-השוויון בעושר,
בעיקר בארצות הברית,
היתה למעשה גדולה יותר ממה שדיווחתי בספר.
יש מחקר עדכני של סאז וצוקמן
שמראה, עם מידע חדש
שלא היה לי בזמן שכתבתי את הספר,
שריכוז העושר בארצות הברית עלה
אפילו יותר ממה שדיווחתי.
ויהיה מידע אחר בעתיד.
חלק ממנו ילך בכיוונים שונים.
תראה, אנחנו מעלים לרשת כמעט כל שבוע
סדרות חדשות ומעודכנות במאגר המידע על ההכנסה העליונה
ונמשיך לעשות את זה בעתיד.
בעיקר במדינות מתפתחות,
ואני מזמין את כל מי שרוצה לתרום
לתהליך איסוף המידע הזה.
למעשה, אני בהחלט מסכים
שאין מספיק
שקיפות בנוגע לדינמיות העושר,
ודרך טובה לקבל יותר מידע
תהיה להשית מס על העושר
עם שיעור מס נמוך בהתחלה
כך שנוכל כולנו להסכים
בנוגע לאבולוציה החשובה
ולהתאים את המדיניות שלנו למה שנראה.
אז מיסוי הוא סוג מסויים של ידע,
וזה מה שאנחנו הכי צריכים כרגע.
ב.ג: תומא פיקטי, מרסי בוקו.
תודה לך. ת.פ: תודה לכם. (מחיאות כפיים)