"Zdravo Bobe."
"Dobro jutro Keli. Lale sjajno izgledaju."
Da li ste se ikada zapitali kako vaš pas doživljava svet?
Evo šta on vidi.
Ništa naročito zanimljivo.
Ali, mirisi koje može da oseti su totalno drugačija priča.
To dolazi od fantastično razvijenog nosa.
Čim vaš pas uhvati prvi dašak vazduha,
pomoću sunđeraste, vlažne spoljašnjosti nosa,
on hvata svaki miris koji vetar nosi.
Sposobnost da odvojeno namiriše svakom nozdrvom,
njušeći stereo tehnikom,
omogućava mu da odredi pravac izvora mirisa,
tako da u prvim trenucima njušenja
pas postaje svestan ne samo onoga šta se tamo nalazi,
već i gde se to nalazi.
Kako vazduh uđe u nos,
mali nabor tkiva ga deli na dva dela
jedan za disanje, a drugi samo za mirisanje.
Druga struja vazduha ulazi u regiju
ispunjenu visoko specijalizovanim receptorskim ćelijama,
nekoliko stotina miliona njih, u poređenju sa naših pet miliona.
Za razliku od našeg trapavog načina udisanja i izdisanja kroz isti prolaz,
psi izdišu kroz otvore sa strane svojih noseva,
stvarajući vazdušne vihore koji omogućavaju udisanje novih molekula mirisa
i povećanje njihove koncentracije putem višestrukih udisaja.
Ali sva ta impresivna nazalna konstrukcija ne bi bila od koristi
bez nečega što obrađuje tu gomilu informacija koje nos skuplja.
Pokazuje se da olfaktorni sistem zadužen za obradu mirisa
zauzima mnogo veći deo mozga pasa, nego mozga ljudi.
Sve ovo omogućava psima da raspoznaju
i zapamte zapanjujuću raznovrsnost posebnih mirisa
i do 100 miliona puta slabijih nego što naši nosevi mogu da prepoznaju.
Ako možete da osetite štrcaj parfema u maloj sobi,
pas bi trebalo da ga bez problema oseti u zatvorenom stadionu
i čak da prepozna njegove sastojke.
Sve na ulici, svaki prolaznik ili auto,
bilo šta iz komšijskog smeća,
svaka vrsta drveta,
i sve ptice i insekti u njemu
imaju poseban profil mirisa, koji govori vašem psu šta je to, gde se nalazi
i u kom se pravcu kreće.
Pored toga što je mnogo snažnije od našeg,
pseće čulo mirisa može da oseti stvari koje ni ne mogu da se vide.
Čitav posebni olfaktorni sistem,
pod nazivom vomeronazalni organ, iznad nepca,
detektuje hormone koje sve životinje i ljudi prirodno oslobađaju.
To omogućava psima da prepoznaju potencijalne partnere
ili razlikuju bezopasnu od opasne životinje.
Upozorava ih na naša različita emocionalna stanja
i može čak da im kaže kada je neko u drugom stanju ili bolestan.
Pošto je čulo mirisa primarnije od drugih čula,
jer zaobilazi talamus da bi se direktno povezalo sa strukturama u mozgu
uključujući emocije i instinkt,
mogli bismo reći da je pseća percepcija neposrednija i instinktivnija od naše.
Ali najneverovatnija stvar u vezi nosa vašeg psa
je ta da može da putuje kroz vreme.
Prošlost se pojavljuje u tragovima prolaznika
i u toploti skoro parkiranog automobila,
gde se nalaze ostaci onoga gde ste pre toga bili i šta ste radili.
Orijentiri poput nadzemnih hidranata ili drveća
su aromatični podsetnici koji nose poruke o tome ko je tu prošao,
šta je jeo malopre
i kako se oseća.
A budućnost je u lahoru,
koji ih upozorava da nešto ili neko prilazi, pre nego što ga vidimo.
Tamo gde mi vidimo i čujemo nešto u trenutku,
pas namiriše čitavu priču od početka do kraja.
U nekim od najboljih slučajeva saradnje pasa sa ljudima,
psi nam pomažu deleći i reagujući na te priče.
Oni mogu nežnošću da odgovore ljudima koji pate,
ili agresijom na pretnje
jer se stres i bes manifestuju kao oblak hormona
prepoznatljiv psećem nosu.
Adekvatnim treningom,
mogu čak da nas upozore na nevidljive pretnje
u rasponu od bombe do raka.
Izgleda da je najbolji čovekov prijatelj
ne onaj koji proživljava iste stvari kao mi,
već onaj čiji neverovatan nos otkriva čitav drugi svet van naših očiju.