"הי בוב."
"בוקר טוב קלי. הצבעונים נראים מעולה."
האם אי פעם תהיתם איך הכלבים שלכם חווים את העולם?
הינה מה שהיא רואה.
לא ממש מעניין.
אבל מה שהיא מריחה, זה סיפור שונה לגמרי.
וזה מתחיל באף המפותח להפליא שלה.
כשהכלבה שלכם קולטת את הרמזים הראשונים של אוויר טרי,
החלק החיצוני הלח, הספוגי של האף שלה עוזר ללכוד כל ריח שהבריזה נושאת.
היכולת להריח בנפרד עם כל נחיר,
להריח בסטראו,
עוזר לקבוע את הכיוון של מקור הריח
כך שתוך הרגעים הראשונים של רחרוח,
הכלבה מתחילה להיות מודעת לא רק לסוג הדברים שיש שם
אלא גם למיקום שלהם.
כשאוויר נכנס לאף.
כפל קטן של רקמה מחלק אותו לשני קפלים נפרדים,
אחד לשאיפה ואחד רק להרחה.
זרם האוויר השני נכנס לאזור
מלא עם תאים מתמחים שנקראים תאי האופקטורי,
כמה מאות מליונים מהם, יחסית לחמישה מליון שלנו.
ובניגוד לדרך המגושמת שלנו לנשימה פנימה והחוצה דרך אותו מעבר,
כלבים נושפים דרך חרכים בצד האף שלהם,
וכך יוצרים מערבולות של אוויר שעוזרות למשוך מולקולות ריח
ומאפשרות לריכוזי ריח להבנות במהלך רחרוחים מרובים.
אבל כל הארכיטקטורה האפית המרשימה הזו לא היתה עוזרת הרבה
בלי משהו לעבד את כמויות המידע שהאף אוסף.
ומסתבר שמערכת האופקטורי שמוקדשת לניתוח ריחות
לוקחת הרבה יותר נפח מוח יחסי בכלבים מאשר באנשים.
כל זה מאפשר לכלבים להבחין
ולזכור מספר עצום של ריחות ספציפיים
בריכוזים קטנים פי 100 מיליון ממה שהאפים שלנו יכולים לזהות.
אתם אתם יכולים להריח התזת בושם בחדר קטן,
לכלב לא תהיה בעיה להריח אותה באצטדיון סגור
ולהבחין ברכיבים ללא בעיה
והכל ברחוב, כל אדם או מכונית עוברת,
כל תוכן של פח של שכנים,
כל סוג של עץ,
וכל הציפורים והחרקים שבו
לכולם יש פרופיל ריח יחודי שאומר לכלבה שלכם מה הוא, היכן הוא,
ובאיזה כיוון הוא נע.
חוץ מלהיות הרבה יותר חזקים משלנו,
חוש הריח של הכלב יכול לזהות דברים שלא נראים בכלל.
מערכת אופקטורי שלמה נפרדת,
שנקראת איבר הוומרונאזלי, מעל תקרת הפה,
מזהה את ההורמונים שכל החיות, כולל אנשים, שמשוחררים בטבעיות.
זה מאפשר לכלבים לזהות בני זוג פונטציאלים,
או להבדיל בין חיות עוינות או לא.
זה מתריע להם על המצבים הרגשיים שלנו,
וזה יכול אפילו להגיד להם כשמישהי בהריון או חולה.
בגלל שחוש הריח שלנו הוא פרימיטיבי יותר משאר החושים שלנו,
עקיפת התלמוס כדי להתחבר ישירות למבני המוח
כולל רגשות ואינסטינקטים,
אנחנו אולי אפילו יכולים להגיד שהתפיסה של כלב היא יותר מיידית ובטנית משלנו.
אבל הדבר הכי מדהים בנוגע לאף של הכלב שלכם
זה שהוא יכול לנוע בזמן.
העבר מופיע בעקבות שנשארו על ידי עוברים,
ועל ידי החום של מכונית שהוחנתה לאחרונה
הם השאריות של היכן הייתם ומה עשיתם לאחרונה.
סימני דרך כמו ברזי כיבוי ועצים
הם לוחות מודעות ארומטיים שנושאים הודעות של מי שהיה שם,
ומה הם אכלו,
ואיך הם מרגישים.
והעתיד הוא בבריזה,
מתריע להם על משהו או מישהו שמתקרב הרבה לפני שאתם רואים אותו.
במקום בו אנחנו רואים או שומעים משהו באותו הרגע,
כלב מריח את כל הסיפור מההתחלה עד הסוף.
בכמה מהדוגמאות הכי טובות של שיתוף פעולה בין אדם לכלבים,
כלבים עוזרים לנו על ידי שיתוף והגבה לסיפורים האלה.
הם יכולים להגיב עם טוב לב לאנשים בצרה,
או עם אגרסיה לאיומים
מפני שלחץ וכעס מתבטאים כענן של הורמונים
שמוכרים לאף הכלב.
עם אימון מתאים,
הם יכולים אפילו להתריע על איומים בלתי נראים
שנעים מפצצות לסרטן.
מסתבר, שהחברים הכי טובים של האנושות
לא חווים את אותם הדברים כמונו,
אלא אחד שהאף המופלא שלו מגלה עולם שונה לחלוטין מעבר לעיניינו.