U islamskoj kulturi, geometrija je prisutna svuda.
Možete je pronaći u džamijama, medresama, palatama i domovima.
Ova tradicija je otpočela u 8. veku n.e. tokom rane istorije islama,
kada su majstori preuzeli postojeće motive iz rimske i persijske kulture
i razvili ih u nove oblike vizuelnog izražavanja.
Ovaj period istorije bio je zlatno doba islamske kulture,
tokom koga su mnoga postignuća prethodnih civilizacija
očuvana i nastavila da se razvijaju,
što je imalo za rezultat značajne napretke u naučnom izučavanju i matematici.
Uz ovo je bila prisutna sve sofisticiranija upotreba apstrakcije
i složene geometrije u islamskoj umetnosti,
od komplikovanih cvetnih motiva koji su krasili tepihe i tkanine,
do šara na pločicama koje kao da se beskonačno ponavljaju,
podstičući na divljenje i razmišljanje o večnom poretku.
Uprkos izuzetnoj složenosti ovih šara,
one se mogu sačiniti samo pomoću šestara za crtanje krugova
i lenjira za linije unutar njih,
a iz tih jednostavnih alatki proizilazi kaleidoskopska raznovrsnost dezena.
Dakle, kako to funkcioniše?
Pa, sve počinje od kruga.
Prva velika odluka je kako ga podeliti.
Većina šara deli krug na četiri, pet ili šest jednakih delova.
Svaka podela dovodi do posebnih dezena.
Postoji jednostavan način da se ustanovi da li je šara zasnovana na četvorostrukoj,
petostrukoj
ili šestostrukoj simetriji.
Većina sadrži zvezde koje okružuju oblici poput latice.
Prebrojavanje krakova koji izlaze iz zvezde
ili latica oko nje,
govori nam u koju kategoriju šara spada.
Zvezda sa šest krakova, ili ona koja je okružena sa šest latica,
pripada šestostrukoj kategoriji.
Ona sa osam latica pripada četvorostrukoj kategoriji i tako dalje.
Postoji još jedan tajni sastojak u ovim šarama -
polazna mreža.
Nevidljiva, ali suštinska za svaku šaru,
mreža pomaže da se ustanovi razmera kompozicije
pre nego što se započne sa radom,
održava preciznost šablona
i olakšava pronalaženje novih neverovatnih obrazaca.
Hajde da pogledamo primer toga kako se ovi elementi uklapaju.
Počećemo sa krugom unutar kvadrata i podeliti ga na osam jednakih delova.
Zatim možemo da nacrtamo par ukrštenih linija
i preko njih nacrtamo još dve.
Ove linije se nazivaju linije konstrukcije,
a odabirom skupa njihovih delova,
obrazujemo osnovu našeg ponavljajućeg šablona.
Mnogo različitih šara je moguće napraviti iz istih linija konstrukcije
samo pomoću odabira različitih delova.
Celovita šara se konačno javlja
kada napravimo mrežu sa mnogo ponavljanja ovog obrasca
u procesu koji se naziva teselacija.
Odabirom različite grupe linija konstrukcije,
možda bismo stvorili ovaj obrazac
ili ovaj.
Mogućnosti su gotovo neograničene.
Možemo pratiti iste korake da bismo sačinili šestostruke šare
crtanjem linija konstrukcije preko kruga podeljenog na šest delova,
a zatim izvršimo teselaciju da bismo napravili nešto ovako.
Evo još jedne šestostruke šare koja je vekovima prisutna
u celom islamskom svetu,
uključujući Marakeš, Agru, Koniju i Alhambru.
Četvorostruke šare staju u kvadratnu mrežu,
a šestostruke u šestougaonu mrežu.
Petostruke šare su, međutim, problematičnije za tesalaciju
jer petougaonici ne ispunjavaju površinu uredno,
pa umesto da se napravi cela šara od petougaonika,
moraju se dodati drugi oblici
da se napravi nešto što se može ponavljati,
što ima za rezultat šare koje mogu delovati začuđujuće složeno,
ali ih je ipak relativno lako napraviti.
Osim toga, teselacija nije ograničena na jednostavne geometrijske oblike,
kao što pokazuje delo M. K. Ešera.
Mada islamska geometrijska tradicija šara
nema običaj da upotrebljava elemente poput riba i lica,
ona često koristi nekoliko oblika da bi sačinila složene šare.
Ova tradicija, stara više od 1000 godina, upotrebila je osnovnu geometriju
da bi proizvela dela koja su složena, ukrasna i prijatna oku.
Ovi majstori dokazuju koliko je toga moguće
sa nešto umetničke intuicije, kreativnosti, posvećenosti
i dobrim šestarom i lenjirom.