בתרבות האיסלמית, גאומטריה נמצאת בכל מקום.
אתם יכולים למצוא אותה במסגדים, מדרסות, ארמונות ובתים פרטיים.
המסורת הזו החלה במאה ה 8 לספירה במהלך ההסטוריה המוקדמת של האיסלאם,
כשאמנים לקחו מוטיבים קיימים מתרבויות רומאיות ופרסיות,
ופיתחו אותן לצורות חדשות של הבעה ויזואלית.
התקופה הזו בהסטוריה היתה דור הזהב של התרבות האיסלמית,
שבמהלכה הרבה השגים של תרבויות קודמות
נשמרו והתפתחו הלאה,
מה שהביא להתקדמויות משמעותיות במחקרים מדעיים ומתמטיקה.
יחד עם זה היה שימוש גובר בפישוט
וגאומטריה מורכבת באמנות האסלמית,
ממוטיבים פרחוניים מורכבים שמקשטים שטיחים ובדים,
לדוגמאות של אריחים שנראות שחוזרות אין סופית,
נותנים השראה לפליאה והרהור של סדר אין סופי.
למרות המורכבות יוצאת הדופן של העיצובים האלה,
הם יכולים להווצר רק עם מחוגה כדי לצייר מעגלים
וסרגל כדי ליצור קווים בתוכם,
ומהכלים הפשוטים האלה עולה קליידוסקופ של מכפלות של דוגמאות.
אז איך זה עובד?
ובכן, הכל מתחיל עם עיגול.
ההחלטה העיקרית הראשונה היא איך תחלקו אותו?
רוב הדוגמאות מחלקות את העיגול לארבעה, חמישה עו שישה חלקים שווים.
וכל חלוקה מעלה דוגמאות יחודיות.
יש דרך פשוטה לקבוע אם כל דוגמה מבוססת על מכפלה גאומטרית של ארבע,
חמש,
או שש.
רובן מכילות כוכבים שמוקפים על ידי צורות של עלי כותרת.
ספירת מספר הקרניים על מקור אור,
או מספר עלי הכותרת סביבו,
מספר לנו לאיזה קטגוריה הצורה שייכת.
כוכב עם שש קרניים, או מוקף בשישה עלי כותרת,
שייך למשפחת המכפלה המשושה.
אחד עם שמונה עלי כותרת הוא חלק מהקטגוריות של מכפלת הארבע, וכך הלאה.
יש מרכיב סודי נוסף בעיצובים האלה:
גריד בבסיסו.
בלתי נראה, אבל חיוני לכל דוגמה,
הגריד עוזר לקבוע את קנה המידה של הקומפוזיציה לפני שהעבודה מתחילה,
שומר על הדוגמה מדוייקת,
ומאפשר המצאה של דוגמאות חדשות ונפלאות.
בואו נביט בדוגמה של איך האלמנטים האלה מתחברים.
נתחיל עם עיגול בתוך מרובע, ונחלק אותו לשמונה חלקים שווים.
אנחנו יכולים אז לצייר זוג קוים אלכסוניים
ומעליהם עוד שניים.
הקווים הלאה נקראים קווי בניה,
ועל די בחירה של סט של המקטעים שלהם,
ניצור את הבסיס של הדוגמה החוזרת שלנו.
עיצובים שונים רבים אפשריים מאותם קווי בניה
רק על ידי בחירה של מקטעים שונים.
והדוגמה הכללית לבסוף מופיעה
כשאנחנו יוצרים גריד עם הרבה חזרות של האריח היחיד הזה
בתהליך שנקרא שיבוץ בפסיפס.
על ידי בחירה של סט שונה של קוי בניין,
אנחנו אולי ניצור את הדוגמה הזו,
או את זו.
האפשרויות הן ממש אין סופיות.
אנחנו יכולים לעקוב עכשיו אחרי אותם שלבים כדי ליצור דוגמה של מכפלת שש
על ידי ציור של קוי בניה על מעגל שמחולק לשישה חלקים,
ואז עושים פסיפס שלו, אנחנו יכולים ליצר משהו כמו זה.
הנה דוגמה משושה נוספת שהופיעה לאורך מאות השנים
ובכל רחבי העולם האיסלמי,
כולל מרקש, אגרה, קוניה והאלהמברה.
דוגמאות מרובעות מתאימות לגריד מרובע, ודוגמאות משושות בגריד משושה.
דוגמאות מחומשות עם זאת, הן יותר מורכבות לפסיפס
מפני שמחומשים לא ממלאים את השטח בצורה שלמה,
אז במקום ליצור דוגמה במחומש,
צורות אחרות חייבות להיות מוספות כדי ליצור משהו שחוזר על עצמו,
והתוצאה היא דוגמאות שאולי נראות מורכבות ביותר,
אבל עדיין יחסית פשוטות ליצירה.
כמו כן, פסיפס לא מוגבל לצורות גאומטריות פשוטות,
כמו שהעבודות של MC אשר מדגימות.
ובעוד העיצוב הגאומטרי המסורתי האיסלמי
לא נוטה להשתמש באלמנטים כמו דגים ופרצופים,
הוא כן לעיתים משתמש במספר צורות כדי ליצור דוגמאות מורכבות.
המסורת הזו בת יותר מ 1,000 שנה השתמשה בגאומטריה בסיסית
כדי לייצר עבודות מורכבות, דקורטיביות, ונעימות לעין.
והאמנים האלה הוכיחו כמה אפשרי
עם איטואיציה אמנותית, יצירתיות, מסירות ומחוגה וסרגל טובים.