Odiseea lui Homer,
una dintre cele mai vechi opere literare vestice
povesteşte aventurile eroului grec Odiseu
în timpul călătoriei de 10 ani spre casă după Războiul Troian.
Cu toate că unele părţi se bazează pe fapte reale
întâlnirile cu monştri ciudaţi, uriaşi terifianţi şi vrăjitori puternici
sunt considerate pură ficţiune.
Dar este posibil să se ascundă ceva în spatele acestor mituri?
Să ne uităm la un episod celebru din poem.
În timpul lungii călătorii,
Odiseu şi echipajul său ajung pe Aeaea, o insulă misterioasă.
Obosiţi şi flămânzi, câţiva dintre oameni dau peste un palat
unde o femeie uluitoare îi primeşte la un ospăţ copios.
Bineînţeles că totul se dovedeşte a fi prea bun ca să fie adevărat.
Femeia este nefasta vrăjitoare Circe.
Când războinicii au terminat ospățul,
ea îi preschimbă pe toţi în animale cu bagheta ei.
Din fericire, unul dintre ei scapă,
îl găseşte pe Odiseu şi îi spune de necazul echipajului.
În timp ce Odiseu se grăbeşte să-şi salveze oamenii,
îl întâlneşte pe Hermes, mesagerul zeilor,
care-l sfătuieşte să consume întâi o iarbă magică.
Odiseu îi urmează sfatul,
şi când o întâlneşte pe Circe, vrăjile ei nu au nici un efect.
Astfel el o învinge pe vrăjitoare şi își salvează echipajul.
Bineînţeles că această poveste de magie şi transformări în animale
a fost considerată ficţiune de-a lungul secolelor.
Dar în ultimii ani, menţionarea repetată a ierburilor şi leacurilor
a atras atenţia cercetătorilor,
făcându-i pe unii să sugereze
că miturile au fost o exprimare fictivă a experienţelor reale.
Una dintre cele mai vechi versiuni ale textului lui Homer
spune că Circe a amestecat ierburi otrăvitoare cu mâncare
pentru ca echipajul să-şi uite ţara natală.
Se pare că una dintre plantele care cresc în regiunea Mediteraneană
este o plantă cu un nume simplu, Laur,
ale cărei efecte secundare includ și amnezia acută.
Planta conţine compuşi care întrerup un neurotransmiţător vital
numit acetilcolină.
Acest lucru cauzează halucinaţii intense,
comportament ciudat,
şi dificultate în a distinge realitatea de fantezie.
Exact ce i-ar face pe oameni să creadă că au fost transformaţi în animale.
Lucrul acesta sugerează că Circe nu era vrăjitoare,
ci un chimist care ştia să folosească eficient plantele locale.
Dar laurul este doar jumătatea poveştii.
Precum multe alte informaţii din Odiseea,
textul despre iarba pe care Hermes i-o dă lui Odiseu este foarte exact.
Numită „moly" de către zei,
se găsea într-o vâlcea împădurită,
având rădăcină neagră şi flori albe ca laptele.
Precum întregul episod cu Circe,
„moly" a fost considerată o ficţiune secole la rând.
Dar în 1951, farmacologul rus Mikhail Mashkovsky
a descoperit că sătenii din Munţii Ural
foloseau o plantă cu floare albă şi rădăcină neagră
pentru a opri paralizia copiilor cu poliomieltă.
Planta, numită ghiocel,
conţine un compus numit galantamină
ce previne întreruperea funcţionării acetilcolinei,
fiind astfel eficientă pentru tratarea poliomielitei
şi a altor boli, precum Alzheimer.
La cel de-al 12-lea Congres Mondial de Neurologie,
doctorii Andreas Plaitakis şi Roger Duvoisin au confirmat
că planta pe care Hermes i-a dat-o lui Odiseu era de fapt, ghiocelul.
Cu toate că nu există dovezi clare că oamenii contemporani lui Homer
cunoşteau efectele ei anti-halucinogene,
un pasaj din secolul 4 al unui scriitor grec, Theophrastus
susţine că „moly" era folosită ca antidot împotriva otrăvurilor.
Deci, asta înseamnă că
Odiseu, Circe şi personajele din Odiseea sunt reale?
Nu neapărat.
Dar sugerează că legendele conţin adevăr mai mult decât credeam.
Şi cu cât învăţăm mai multe despre lumea din jur,
s-ar putea să descoperim multe alte lucruri
ascunse în miturile şi legendele din trecut.