Dok sam odrastao, volio sam se igrati skrivača.
Jednom sam mislio kako ću, ako se popnem na drvo, naći sjajno mjesto za skrivanje,
no pao sam i slomio ruku.
Krenuo sam u prvi razred s velikim gipsom preko trupa.
Gips su mi skinuli šest tjedana kasnije, no čak ni tad nisam mogao ispružiti lakat
i morao sam ići na terapiju kako bih ga mogao saviti i ispružiti,
sto puta dnevno, sedam dana u tjednu.
Jedva sam uspio jer je bilo dosadno i bolno,
zbog čega mi je tek za šest tjedana bilo bolje.
Kod moje se majke poslije razvio sindrom smrznutog ramena,
kod kojeg se javlja bol i ukočenost u ramenu.
Osobi koju sam pola svog života smatrao Superženom
odjednom je bila potrebna pomoć pri odijevanju ili pripremi hrane.
Svaki je tjedan išla na terapiju, no baš kao i ja,
jedva je mogla izvoditi vježbe kod kuće
i tek nakon više od pet mjeseci bilo joj je bolje.
I mojoj je majci i meni bila potrebna terapija,
izvođenje niza vježbi s ponavljanjima
kako bismo vratili raspon pokreta izgubljen zbog nesreće ili ozljede.
Isprva fizioterapeut vježba s pacijentima,
no zatim pacijenti sami moraju izvoditi vježbe kod kuće.
Međutim, pacijentima je terapija dosadna, frustrira ih i zbunjuje,
a rezultati su vidljivi tek nakon dužeg vremena.
Nažalost, u 70 % slučajeva pacijenti se ne pridržavaju terapije.
To znači da većina pacijenata ne izvodi svoje vježbe
i stoga im treba duže da se oporave.
Svi se fizioterapeuti slažu da posebne vježbe
smanjuju vrijeme potrebno za oporavak,
ali pacijentima nedostaje motivacija za vježbanje.
Troje prijatelja i ja, svi redom kompjutorski štreberi,
zapitali smo se
zar ne bi bilo zanimljivije da pacijenti do svog oporavka stignu kroz igru?
Počeli smo graditi programsku platformu koja se zove MIRA
i koristi se uređajem Kinect - kamerom koja snima pokrete,
kako bi tradicionalno vježbanje pretvorila u videoigre.
Moja je fizioterapeutkinja već napravila raspored za moju terapiju.
Pa da vidimo kako to izgleda.
U prvoj igri upravljam pčelom koja leti gore-dolje
kako bi prikupila pelud i spremila ga u košnicu
izbjegavajući druge kukce.
Upravljam pčelom ispružujući i savijajući lakat,
baš kao kad mi je bilo sedam godina nakon što sam skinuo gips.
Kad osmišljavamo igru, prvo razgovaramo s fizioterapeutima
kako bismo razumjeli koje pokrete pacijenti moraju izvesti.
U videoigrama zatim
pacijentima postavljamo jednostavne, motivirajuće ciljeve.
Program je vrlo prilagodljiv.
Fizioterapeuti mogu izrađivati vlastite vježbe.
Koristeći se programom,
moja se fizioterapeutkinja snimila kako izvodi
vježbe odmicanja, pokret koji je moja majka
izvodila kad je imala smrznuto rame.
Mogu slijediti svoju fizioterapeutkinju na lijevoj strani ekrana,
dok na desnoj vidim sebe kako izvodim preporučeni pokret.
Osjećam se angažiranije i sigurnije
jer vježbam uz svoju terapeutkinju
i izvodim vježbe koje ona smatra najboljima za mene.
Ovo fizioterapeutima zapravo omogućuje
osmišljavanje vježbi koje oni smatraju najboljima.
Cilj ove igre s aukcijskom kućom jest sprječavanje padova,
a osmišljena je kao vježba za jačanje mišića i ravnoteže.
Moram izvesti pokrete u stojećem i sjedećem položaju,
a kad ustanem,
licitiram za predmete koje želim kupiti.
(Smijeh)
Moja će baka za dva dana napuniti 82 godine.
Svaka druga osoba starija od 80 godina
padne barem jednom godišnje,
zbog čega može slomiti kuk ili se još i teže ozlijediti.
Nizak mišićni tonus i oslabljena ravnoteža najčešći su uzrok padova,
pa će suzbijanje takvih problema izvođenjem ciljanih vježbi
pomoći starijim osobama poput moje bake
da ostanu samostalni i sigurni što je duže moguće.
Kad moj program završi, MIRA mi sažeto prikaže
kako sam napredovao tijekom treninga.
Pokazao sam vam tri različite videoigre
za djecu, odrasle i starije.
Njima se mogu koristiti i ortopedski ili neurološki bolesnici.
Uskoro ćemo imati videoigre za djecu s autizmom,
za mentalno zdravlje ili terapije govora.
Moja terapeutkinja može posjetiti moj profil
i vidjeti podatke prikupljene tijekom treninga.
Može vidjeti koliko sam se kretao, osvojene bodove,
brzinu kojom sam pomicao zglobove
i tako dalje.
Ona se njima može koristiti kako bi prilagodila moju terapiju.
Vrlo sam zadovoljan što se ova verzija
sada koristi u više od 10 klinika u Europi i SAD-u.
Radimo i na kućnoj verziji.
Fizioterapeutima želimo omogućiti propisivanje digitalne terapije,
a pacijentima želimo pomoći da se pomoću igre oporave kod kuće.
Da smo ja ili moja mama imali ovakav alat kad nam je trebala terapija,
bili bismo uspješniji u njezinom praćenju
te bismo se možda i brže oporavili.
Hvala.
(Pljesak)
TR: Pa, Cosmine, reci mi, kakvo je to sklopovlje
koje tako brzo sklanjaju?
Od čega je napravljeno i koliko košta?
CM: Za ovo predstavljanje koristili smo Microsoft Surface Pro 3,
no potrebno je samo imati računalo i uređaj Kinect koji košta 120 dolara.
TR: Aha, a Kinect je ona naprava koja se koristi za Xbox
za igranje 3D igara?
CM: Točno, ali ne treba ti Xbox - samo kamera.
TR: Dakle, ovo rješenje košta manje od tisuću dolara.
CM: Da, košta 400 dolara, svakako ga možete koristiti.
TR: A trenutno radiš na probnim verzijama u klinikama?
CM: Da.
TR: A onda se možemo nadati verziji za kućnu upotrebu,
vježbati na daljinu,
a terapeut u klinici moći će vidjeti kako napredujem i slično.
CM: Upravo tako.
TR: Super. Puno vam hvala. CM: Hvala.
(Pljesak)