Mit jelent a "jó időtöltés"?
Én sok időt töltök azzal,
hogy megtervezzem, hogy töltsem el az időmet.
Talán túl sokat is -- megszállottan sokat.
Legalábbis a barátaim szerint.
Úgy érzem, hogy szükséges,
mert naponta időszakok csak úgy elszaladnak,
ilyenkor azt érzem, hogy az életem egy része csak eltelik.
Különösen
akkor érzem, hogy csak eltelik,
mikor különböző ilyen dolgokat mint a technika,
ellenőrzök, használok.
Mondok egy példát.
Ha ez az e-mail megjelenik --
hányak kaptatok ilyen e-mail?
Megjelöltek egy képen.
Mikor ez történik,
nem tudom megállni, hogy rákattintsak.
Igaz? Mert hátha egy rossz képem?
Azonnal meg kell nézzem.
De nem csak a "see photo"-ra lépek,
hanem ott is ragadok a következő 20 percben.
(Nevetés)
Az a legrosszabb, hogy tudom, hogy ez következik.
annak ellenére, hogy tudom,
a következő alkalommal ugyanezt teszem.
Vagy egy másik helyzet:
A leveleim olvasásakor frissítek.
A gond az, hogy 60 másodperc múlva
ismét frissítek.
Miért teszem?
Nincs semmi értelme.
De elmondom miért történik így.
Mi hozza a legtöbb pénzt az USA-ban?
Többet mint a filmek, játékparkok és a baseball összesen:
a félkarú rablók.
Hogy termelnek a félkarú rablók ennyi pénzt,
mikor olyan kis összeggel játszunk?
Érmékkel játszunk.
Hogy lehet ez?
A helyzet az, hogy...
a telefonom is egy félkarú rabló.
Minden egyes alkalommal, mikor ellenőrzöm,
meghúzom a játékgép karját, hogy lássam,
mit kapok?
Mit dob a gép?
Minden alkalommal, mikor megnézem a leveleket,
akkor meghúzom a kart.
"Mit dob a gép?" - kérdem.
Mikor legörgetem az új híreket,
akkor a géppel játszom,
hogy lássam, mi következik most.
A gond az, hogy ismétlem,
pedig tudom, hogy működik, hiszen tervező vagyok,
tudom a pszichológiáját,
pontosan tudom, mi történik -
mégsem hagy választási lehetőséget,
akkor is beszippant.
Mit tehetünk hát?
Ez egy "mindent vagy semmit"
kapcsolat a technológiával, így van?
Vagy be vagy kapcsolva
és állandóan elvonják a figyelmed,
vagy ki vagy kapcsolva,
de azon agyalsz,
hogy elmulasztasz-e valami fontosat?
Másképp fogalmazva: vagy zavarnak
vagy félsz, hogy kimaradsz.
Igaz?
Tehát be kell iktatni egy lehetőséget.
A technológia olyan legyen,
hogy választhassunk, hogy töltjük az időnket,
és ehhez tervezésre van szükség,
mert nem segít, ha ismerjük a működését.
Tervezési segítség kell.
De hogy nézzen ez ki?
Vegyünk egy mindennapi példát:
chat -- szöveges üzenetváltás.
Mondjuk van két ember.
Balról Nancy, dolgozik egy dokumentumon,
és Johnt látjuk jobbra.
John-nak hirtelen eszébe jut, hogy:
"Elkérem Nancytől a doksit, mielőtt elfelejtem."
Ezért üzen Nancynek,
akinek elvonja a figyelmét.
Ezt tesszük állandóan:
ízzé-porrá zúzzuk egymás figyelmét.
Ennek komoly költsége van.
Minden alkalommal, mikor megszakítjuk egymást,
átlagosan 23 perc kell,
hogy újrafókuszáljuk a figyelmünket.
Jelen esetben két projekt között váltogatunk,
mielőtt visszatérünk az eredeti tevékenységünkhöz.
Ezt Gloria Mark tanulmánya a Microsoft kutatással köözösen
mutatta ki.
Az is kiderült, hogy ez rossz szokásokat alakít ki.
Több külső megszakítás arra kondicionál,
hogy magunkat is megszakítsuk.
Jelenleg 3 és fél percenként magunktól is megállunk.
Ez őrület!
De hogyan változtassunk ezen?
Nancy és John "mindent vagy semmit" kapcsolatban vannak.
Nancy szeretne kikapcsolni,
de közben felmerül benne:
"És mi van, ha valami fontosat elmulasztok?"
Tervezéssel javíthatunk a dolgon.
Mondjuk Nancy megint a bal oldali,
John a jobb oldali.
Johnnak eszébe jut: "El kell küldenem Nancynek a doksikat."
Csakhogy ebben az esetben
Nancy jelezni tudja, hogy foglalt.
Kitűz egy üzenetet:
"30 percig figyelni szeretnék"
és - bumm - figyel.
Most John üzenni szeretne neki,
nehogy kimenjen az eszéből -
most fontos neki, eszében van,
szeretné küldeni, mielőtt elfelejti.
A különbség, hogy most az üzenet
tartásban marad, míg Nancy figyel
de John megszabadulhat tőle.
De ez csak akkor működik, ha Nancy tudja,
hogyha valami valóban nagyon fontos,
akkor John továbbra is közbe tud szólni.
Ez a folyamatos esetleges vagy értelmetlen
megszakítás helyett tudatosságot vezet be.
Két dolgot teszünk itt.
Új lehetőséget adunk Nancynek és Johnnak.
De van egy másik apróság is.
Az pedig a kérdés, amit megoldunk.
Az üzenet célja eddig ez volt:
"Tegyük gyorssá és könnyűvé az üzenetváltást" --
a chat célja megváltozik,
valóban könnyű valakinek üzenni,
de a cél egy mélyebb és emberibb érték:
"Tervezzünk minőségi kommunikációs
kapcsolatot két ember között."
Nemesítettük tehát a célt.
Tényleg érdekli ez a tervezőket?
Foglalkozzunk ezzel a mélyebb emberi céllal?
Mondok egy történetet.
Egy kicsivel több mint egy éve
segítettem megszervezni egy találkozót
vezető technológiai tervezők és Tich Nhat Hahn,
a tudatos meditáció nemzetközi szószólója között.
Ez egy elképesztő találkozó volt.
Képzeljetek el -- egy szobát --
egyik oldalon egy rakás technikai dologgal,
a szoba másik felében pedig
több hosszú barna ruhás, borotvált fejű Buddhista szerzetest.
A téma: a mélyebb emberi értékek.
Milyen lesz a technológia,
ha a tervezés magasabb szempontokra,
a legmélyebb emberi értékekre fókuszál?
A beszélgetés központi témája:
meghallani, mik ezek az értékek.
Viccesen megjegyezte, hogy mi lenne,
ha helyesírás ellenőrzés helyett,
együttérzés-ellenőrzést használnánk.
Úgy működne, hogy kiemelné a szövegben
azt a szót, amit más bántónak találhat.
Vajon ilyen párbeszéd a való életben is folyik,
vagy csak a tervezői megbeszéléseken?
A válasz: igen.
Egyik kedvencem a Couchsurfing.
Aki nem ismeri: a Couchsurfing egy weboldal,
amely szálláskeresőket hoz össze
szabad ágyat ajánlókkal.
Nagyszerű szolgáltatás --
mi lehet itt a tervezési cél?
Couchsurfing-tervezőként mit tervezel meg?
Azt gondolnánk, hogy a vendégek és a szállásadók összehozása.
Igaz?
Ez egy nagyon jó cél.
Ebben a formában ez olyan,
mint az eredeti üzenetküldési feladat célja.
De mi a magasabb emberi cél?
Legyen az a cél, hogy hosszútávú,
pozitív élményt adó kapcsolatot hozzon létre
egymással először találkozó emberek között.
A legmeglepőbb dolog 2007-ben történt,
mikor bevezették ennek a mérését,
ami hihetetlen.
Elmondom, hogy működik.
Minden tervezési célhoz
kell hogy tartozzon egy mérési lehetőség,
hogy kiderüljön, mennyire eredményes --
a siker mérésének módja.
Ez úgy történik,
hogy kiválasztanak két embert, aki találkozott,
veszik az együtt töltött napok számát,
és megsaccolják az együtt töltött órák számát ezeken a napokon --
mennyi időt töltött együtt ez a két ember valójában?
Az együtt eltöltött idő elteltével
megkérdezik őket:
Mennyire pozitív az élmény?
Jól telt az a találkozás?
Ezekből az együtt töltött pozitív órákból
kivonják a weboldalon töltött időt,
mert ez az életidő-ráfordítás.
Miért pont ez a siker mérőszáma?
A különbség
a "hálózat által hangszerelt kedélyesség",
vagy egyszerűen hálózat kreálta "Jó Idő".
Az a nettó idő, ami nem lett volna Couchsurfing nélkül.
El tudod képzelni, mennyire inspiráló lenne
minden nap úgy dolgozni, hogy mérik a sikert
ebben az esetben a pozitív órákat, az emberi életben,
amivel hozzájárultál az emberek életéhez?
Ami nem jöhetett volna létre, ha nem dolgozol?
El tudsz képzelni egy, ezen az elven működő egész világot?
El tudsz képzelni egy közösségi hálót --
mondjuk főzésről.
A sikert a főzőestek rendezése jelentené,
és a hasznos főzős cikkek olvasására szánt időből
kivonnánk a feleslegesen olvasott cikkekre fordított időt,
vagy a keresésre fordított időt.
Képzelj el egy közösségi hálót,
ami a létrehozott kapcsolatok,
vagy a küldött üzenetszám helyett
azt mérné, hogy az emberek azt kapták-e,
amire vágytak, amit szerettek volna.
Levonva a weboldalakon eltöltött időt.
Vagy képzelj el egy randiszolgáltatást,
mint a Tinder vagy más, ahol nem a jobbra-balra jelölgetést mérnék,
ahogy a mai sikert nézik,
hanem a mély, romantikus,
beteljesült kapcsolatokat számolják.
Bármit is jelent ez nekik, egyébként.
El tudod képzelni az egész világot így?
Segít jól eltölteni az időt?
Ehhez szükséges egy új rendszer,
mert valószínűleg tudod,
hogy a mai internet-gazdaságot --
a mai gazdaságot általában --
az eltöltött idővel mérik.
Minél több felhasználód van,
minél több felhasználásod van,
minél több időt töltenek ott az emberek --
ebben mérik a sikert.
Pedig ezt már megoldottuk korábban.
A biotermékekkel,
amikor másképp értékeltük a dolgokat.
Azt mondtuk, hogy ez egy más étel.
Nem lehet csak az árat összehasonlítani,
ez egy másik ételkategória.
Megoldottuk Leed Tanúsítvánnyal,
mondván ez egy más épülettípus,
melynek környezeti fenntarthatósági értéke van.
Mi van, ha technológiára is lehetne hasonló?
Lehetne valami, aminek a szándéka és célja
pozitívan hozzájárulni az emberek életéhez?
És ha tudnánk másképp mérni,
tudna ez így működni?
Képzelj el egy ilyen prémiumpolcot
a webáruházban, a webkereső oda irányítana,
ahol ezek a termékek vannak.
Elképzeled, milyen izgalmas lenne megteremteni ezt a világot?
Már ma meg tudjuk teremteni.
Cégvezetők, csak azt kell tennetek,
hogy egy új mércét alkalmaztok:
a nettó pozitív hozzájárulást az emberi léthez.
Folytassunk őszinte párbeszédet erről!
Meglehet, még nem tartunk ott,
de kezdjük el azt a párbeszédet.
Tervezők, ti újraértelmezhetitek a sikert és a tervezést is.
Több hatalmatok van, mint másnak a cégetekben,
választásokat teremteni mindannyiunknak.
Vagy mint az orvosoknál
a Hippokratészi eskü,
ami elismeri a gyógyítás magasabb
felelősségét és értékét.
Mi lenne, ha a tervezőknek is bevezetnénk valami hasonlót
egy új fajta tervezés értékelésére?
Mi a felhasználók,
mind igényelnénk ezt a technológiát.
Nehéznek hangzik,
de a McDonald's-ban sem volt saláta, míg nem volt rá fogyasztói igény.
A Walmartban sem volt bioélelem, míg az igény meg nem jelent.
Legyen igényünk erre a technológiára,
és képesek leszünk megtenni.
Ha ezt megtesszük,
akkor elmozdulunk
az eltöltött idővel vezérelt világból
a jól eltöltött idővel vezérelt világba.
Ilyen világban szeretnék élni,
és szeretném, ha ez a párbeszéd megtörténne.
Kezdjük el most!
Köszönöm.
(Taps)