Ez három üres és eldobott
műanyag palack története.
Különböző az útjuk,
amelyek nem kisebb dolgot, mint a Föld jövőjét befolyásolják.
Ám ez nem mindig volt így.
Hogy megértsük mi lesz a palackok sorsa, meg kell ismernünk keletkezésüket is.
Történetünk hőseinek eredete egy olajfinomítóig vezethető vissza.
Műanyag testük alapját
a kőolajból és földgázból nyert molekulák összekapcsolásával előállított
ún. monomerek képezik,
amelyek hosszú polimerláncokká összekapcsolódva műanyaggá alakulnak.
Ez alkotja a milliónyi apró műanyag pelletet,
amelyet gyárakban megolvasztottak, formákba öntöttek,
létrehozva ezzel hármasikreink strapabíró anyagát.
Gépek édes, buborékos itallal töltötték meg őket,
majd csomagolták, szállították, megvásárolták, kinyitották,
elfogyasztották majd egyszerűen eldobták őket.
Most itt hevernek,
lebegnek a semmi közepén.
Az első palack,
milliónyi társával együtt egy szemétlerakóban köt ki.
Ez a nagy kupac a szemét érkezésével párhuzamosan napról napra nő,
és egyre nagyobb helyet foglal el.
Mivel a műanyag összenyomva ott van a szemétrétegek között,
a hulladékon keresztülfolyó esővíz
feloldja a benne található vízben oldódó anyagokat,
amelyek egy része erősen mérgező.
Így egy káros oldat, úgynevezett csurgalékvíz keletkezik,
amely a talajvízbe, talajba és vízfolyásokba kerülhet,
szennyezve az ökoszisztémát és veszélyeztetve az élővilágot.
Az első palacknak ezer hosszú év kell a lebomláshoz.
A második palacknak útja különlegesebb, de sajnos nem boldogabb.
Egy erecskén úszva egy patakhoz ér,
ami egy folyóba ömlik,
és a folyó az óceánba torkollik.
Több hónapig vesztegel a tengeren,
míg lassan egy óriási örvényhez ér, ahol a szemét felhalmozódik.
Ezt a Nagy Csendes-óceáni Szemétszigetnek nevezik.
Itt a tengeri áramlatok millió darabnyi szemetet ejtettek foglyul.
Ez egyike a világ öt műanyaggal telített tengeri áramlatának.
Helyek, ahol a szennyezőanyagok a vizet homályos műanyag levessé teszik.
Néhány állat, például a sirályok belegabalyodnak a szemétbe.
Más állatokhoz hasonlóan a színes, csillogó műanyagokat élelemnek gondolják.
A műanyag eltelíti őket, mikor nincsenek is jóllakva,
így aztán éhen halnak,
a mérgező anyagokat pedig, a továbbadják a táplálékláncban.
Például megeszi őket egy lámpáshal,
amit aztán egy tintahal fogyaszt el.
A tintahalat aztán megeszi a tonhal,
a tonhalat pedig elfogyasztjuk mi.
A legtöbb műanyag nem bomlik le, ami azt jelenti,
hogy életük során csak egyre kisebb darabokká töredeznek.
Ezeket mikroműanyagoknak hívjuk,
amelyek a tengerekben örökké keringhetnek.
A harmadik palack azonban nem jut testvérei gyötrelmes sorsára.
Egy teherautó elszállítja egy üzembe,
ahol a többi társával együtt laposra préselik,
és kockává tömörítik.
Oké, ez is elég rosszul hangzik, de itt álljunk meg.
A végén jóra fordul.
A kockákat apró darabokra vágják,
amelyeket átmosnak és olvasztanak,
így újra felhasználható nyersanyaggá válnak.
Mint egy varázslat, a harmadik palack újjá születhet,
valamilyen teljesen más alakban.
Ennek a műanyagnak, bár egyszerű helyről származik,
mégis határtalanok a lehetőségei.