הגאוגרפיה של הפלנטה שלנו משתנה כל הזמן.
כל יבשת נעה סביב הגלובוס על לוח טקטוני אחד או יותר,
ומשתנה די דרמטית עם הזמן.
היום, נתמקד בצפון אמריקה
ואיך פני השטח המוכרים שלה
הגיחו במשך מאות מליוני שנים.
הסיפור שלנו מתחיל לפני בערך 750 מליון שנה.
כשהסופר יבשת רודינה הופכת ללא יציבה,
היא נקרעת לאורך מה שעכשיו הוא החוף המערבי של ארצות הברית
כדי ליצור את האוקיינוס הפנתלאסי.
אתם רואים יבשת עתיקה שנקראת לורנתיה,
שגדלה במשך מאות מליוני השנים הבאות
כששרשראות איים מתנגשים בה ומוסיפים עוד מאסת אדמה.
אנחנו עכשיו לפני בערך 400 מליון שנה.
ליד החוף המזרחי של היום, הלוח האפריקני המסיבי נע מערבה,
סוגר את אוקיינוס לפטוס העתיק.
הוא מתנגש לבסוף עם לורנתיה לפני 250 מליון שנה
כדי ליצור יבשת על נוספת, פנג'יאה.
הלחץ האדיר גורם לשברים וקיפולים,
עורם סלעים כדי ליצור את רכס הרי האפלאצ'ים.
בואו נתקדם מהר קדימה.
בערך 100 מליון שנה מאוחר יותר, פנג'יאה נשברת,
ופותחת את דרום האוקיינוס האטלנטי
בין הלוח הצפון אמריקאי החדש והלוח האפריקאי.
אנחנו מתקדמים הלאה,
ועכשיו לוח הפרלון המתקדם מזרחה עכשיו
מתמזג עם החוף המערבי של היום.
הדחיסות הגבוהה של לוח הפארלון גורמת לו לשקוע תחת צפון אמריקה.
זה נקרא הפחתה,
והוא מכניס מים לתוך המעטפת מלאת המאגמה.
זה מוריד את טמפרטורת ההתכה של המאגמה
וגורם לה לעלות לתוך הלוח הצפון אמריקאי המכסה.
מחלל תת קרקעי, המאגמה עולה למעלה
ומתפרצת לאורך שרשרת הרי געש.
מאגמה עדיין עמוק מתחת לאדמה מתקררת באיטיות,
מתגבשת ליצור סלע מוצק,
כולל הגרניט שנמצא עכשיו בפארק יוסמיטי
והרי סיירה נבאדה.
נחזור לזה מאוחר יותר.
עכשיו, אנחנו לפני 85 מליון שנה.
לוח הפארלון הופך פחות תלול,
וגורם לוולקניות להתפשט מזרחה ובסוף להפסיק.
כשלוח הפארלון שוקע,
הוא דוחס את צפון אמריקה,
דוחף את רכסי ההרים כמו הרוקי למעלה,
שמתמשכים לאורך יותר מ 4700 קילומטר.
לאחר מכן, הלוח האירו-אסייתי מתרחק מצפון אמריקה,
ופותח את צפון האוקיינוס האטלנטי.
נעבור קדימה מהר שוב.
רמת קולורדו עולה עכשיו,
כנראה בשל שילוב של עליה של הקרום
והתעבות הלוח הצפון אמריקאי.
באלפים הבאים, נהר קולורדו יגלף לבסוף את הרמה
לגרנד קנייון האפי.
לפני 30 מליון שנה, רוב לוח הפארלון שוקע לתוך המעטפת,
משאיר אחריו רק פינות קטנות שעדין מופחתות.
הלוחות הפסיפיים והצפון אמריקאים מתנגשים
וגבול חדש שנקרא שבר סן אנדראס נוצר.
פה, צפון אמריקה נעה דרומה,
מחליקה על הלוח הפסיפי שנע צפונה.
גבול הלוחות הזה עדיין קיים היום,
ונע בערך 30 מילימטר בשנה
ומסוגל לגרום לרעידות אדמה הרסניות.
שבר סן אנדראס גם מפרק את מערב צפון אמריקה
לאורך אזור קרע רחב.
אזור ההרחבה הזה נקרא מחוז השקע והרכס,
ובשל הרמה ושחיקה,
אחראי לחשיפת הגרניט שפעם היה עמוק ביוסמיטי והרי הסיירה נבאדה.
עוד 15 מליון שנים יורדות מהשעון,
ומאגמה מהמעטפת שורפת חור גדול בצפון מערב אמריקה,
מתפרצת במרווחים לפני הקרקע.
היום, הנקודה החמה ניזונה מסופר הר געש פעיל
מתחת לפארק ילוסטון.
הוא לא התפרץ כבר 174,000 שנה,
אבל אם הוא היה מתפרץ,
הכוח האדיר יכול לכסות את רוב היבשת באפר
שישחיר את פני השמיים ויאיים על האנושות.
הסופר הר געש ביילוסטון הוא רק תזכורת
שכדור הארץ ממשיך לסעור מתחת לפני הקרקע.
הלוחות הניידים שלו שמים את הפלנטה במצב של שינוי מתמיד.
בעוד כמה מאות מליוני שנה,
מי יודע איך פני השטח של צפון אמריקה ישתנו.
כשהיבשת משתנה באיטיות למשהו לא מוכר,
רק הזמן הגאולוגי יגיד.