Ako pogledate duboko u noćno nebo
vidite zvijezde
i ako pogledate dalje, vidite još zvijezda
i dalje galaksije, i dalje još galaksija.
Ali ako nastavite gledati sve dalje i dalje
vremenom nećete vidjeti ništa dugo vremena
i onda ćete vidjeti blagi odsjaj koji je sve slabiji
i to je odsjaj Velikog Praska.
Veliki Prasak bila je era u ranom svemiru
kada je sve što vidimo na noćnom nebu
bilo stisnuto u nevjerojatno malu
nevjerojatno vruću, nevjerojatno zakovitlanu masu
i iz nje je izletilo sve što vidimo.
Mi smo napravili kartu tog odsjaja
s velikom preciznosti
i kada kažem mi, mislim na ljude među kojima nisam ja.
Mi smo napravili kartu odsjaja
sa spektakulatnom preciznosti
i jedno od iznenađenja kod odsjaja
je da je gotovo potpuno jednoličan.
Četrnaest milijardi svjetlosnih godina u ovom smjeru
i četrnaest milijardi svjetlosnih godina u onom smjeru,
svugdje je ista temperatura.
Prošlo je trinaest milijardi godina
od Velikog Praska
i tako je postao slab i hladan.
Sada je 2,7 stupnjeva.
Ali nije točno 2,7 stupnjeva.
Samo je 2,7 stupnjeva do otprilike
deset dijelova u milijun.
Ovdje je malo toplije,
a ovdje je malo hladnije
i to je nevjerojatno važno svima u ovoj sobi,
jer tamo gdje je bilo malo toplije,
tamo je bilo više stvari,
i tamo gdje je bilo malo više stvari
imamo galaksije i skupine galaksija
i superklastere
i sve strukture koje vidite u svemiru.
I te male nejednakosti,
dvadeset dijelova u milijun,
one su formirane kvantno-mehaničkim klimanjima
u tom ranom svemiru koje su bile rastegnute
kroz veličinu cijelog svemira.
To je spektakularno
i to nije ono što je otkriveno u ponedjeljak;
ono što je otkriveno u ponedjeljak je još zanimljivije.
Dakle ovo je ono što je otkriveno u ponedjeljak;
Zamislite da uzmete zvono,
i udarite zvono čekićem.
Što se događa? Ono zvoni.
Ali ako pričekate, zvonjenje slabi
i slabi i slabi
sve dok ga više ne primjećujete.
Rani svemir bio je nevjerojatno gust,
poput metala, puno gušći,
i ako ste ga udarili, on će zvoniti,
ali ono što će zvoniti će biti
sama struktura prostor-vremena,
a čekić će biti kvantna mehanika.
Ono što je otkriveno u ponedjeljak
je dokaz zvonjenja
prostor-vremena u ranom svemiru,
što zovemo gravitacijskim valovima
iz osnovne ere
i ovo je kako je to otkriveno.
Ti valovi su odavno oslabljeli.
Ako odete u šetnju
vi se ne klimate.
Ti gravitacijski valovi u strukturi svemira
su potpuno nevidljivi za bilo koji praktičnu svrhu.
Ali u rano doba, kada je svemir radio
taj zadnji odsjaj,
gravitacijski valovi
su napravili male zaokrete u strukturui
svjetla koje vidimo.
Tako gledajući u noćno nebo dublje i dublje --
zapravo, ti ljudi su proveli tri godine na Južnom polu
gledajući gore kroz najhladniji, najbistriji
i najčišći zrak koji su mogli pronaći
gledajući duboko u noćno nebo i proučavajući
taj odsjaj i tražeći blage zaokrete
koji su simbol, signal,
gravitacijskih valova,
zvonjava ranog svemira.
I u ponedjeljak, oni su objavili
da su to pronašli.
I stvar koja je meni spektakulatna oko toga
nije samo zvonjava, iako je to super.
Stvar koja je toliko odlična,
razlog zašto sam ja na ovoj pozornici, je zato
što nam to govori je nešto duboko o ranom svemiru.
Govori nam da mi
i sve što vidimo oko nas
je u osnovi jedan veliki mjehurić --
i to je ideja inflacije --
jedan veliki mjehurić kojeg okružuje nešto drugo.
Ovo nije konačni dokaz inflacije,
ali bilo što što nije inflacija, a da ovo objašnjava
će izgledati isto.
Ovo je teorija, ideja,
koja postoji neko vrijeme
i nismo mislili da ćemo je stvarno vidjeti.
Zbog dobrih razloga nismo mislili da ćemo ikad vidjeti
ubojit dokaz, a ovo je ubojit dokaz.
Ali stvarno luda ideja
je da je naš mjehurić samo jedan mjehurić
u puno većem, zakovitlanom loncu univerzalne stvari.
Mi nikad nećemo vidjeti stvari izvan,
ali tako da smo otišli na Južni pol i proveli tri godine
gledajući detaljnu strukturu noćnog neba,
možemo pretpostaviti
da smo vjerojatno u svemiru koji izgleda poput toga
I to me oduševljava.
Hvala puno.
(Pljesak)