Neki ljudi su opsjednuti francuskim vinima.
Drugi vole igrati golf
ili čitati.
Jedan od najvećih užitaka u mom životu je, moram priznati,
na neki način jedinstven.
Ne mogu vam opisati koliko uživam u promatranju gradova iz zraka,
kroz avionski prozor.
Neki gradovi su hladno industrijski,
kao Düsseldorf
ili Louisville.
Drugi stvaraju energiju koju mogu teško zauzdati,
kao New York
ili Hong Kong.
A onda imate i Pariz
ili Istanbul,
sa svojom šarolikom povijesti.
Gradove vidim kao živa bića.
I kada ih otkrivam sa visina,
volim tražiti glavne ulice i autoceste koje ih strukturiraju.
Posebno noću,
kada vozači stvaraju predivne crvene i zlatne boje u tim gradskim arterijama:
gradski kardiovaskularni sustav vrši svoju primarnu funkciju
točno ispred vaših očiju.
Ali kada sjedim u autu
nakon sat i pol putovanja s posla svaki dan,
stvarnost postaje potpuno drugačija.
(Smijeh)
Ništa --
ni gradski radio,
ni podcast --
(Smijeh)
Čak ni Mindfulness meditacija
u tom trenutku ne daje smisao životu.
(Smijeh)
Nije li smiješno
da smo izumili automobile koji mogu ići 210 km/h,
a sada se vozimo brzinom kojom su išle kočije u 19. stoljeću?
(Smijeh)
Samo u SAD-u, 2014. godine,
utrošeno je 29.6 milijardi sati na putovanje s posla i na posao.
U tom vremenskom periodu,
drevni Egipćani su mogli izgraditi 26 piramida u Gazi.
(Smijeh)
Mi to uspijemo u jednoj godini.
To je gorostasan gubitak vremena, energije i ljudskog potencijala.
Desetljećima,
naše rješenje za gužve je bilo sljedeće:
izgraditi nove ceste ili povećati postojeće.
I to je funkcioniralo.
Funkcioniralo je prelijepo za Pariz,
kada su srušili stotine povijesnih zgrada
da bi izgradili 135 kilometara
cesta koje olakšavaju promet.
To i dan danas funkcionira u brzorastućim gradovima.
Ali u većim urbanim središtima,
značajan rast prometnih mreža gotovo je nemoguć:
naseljenost je prevelika,
nekretnine su preskupe,
javne financije su prenestabilne.
Kardiovaskularni sustav našeg grada postaje začepljen, postaje bolestan,
i na to trebamo obratiti pažnju.
Način na koji sada razmišljamo ne funkcionira.
Da bi promet glatko tekao,
treba nam neka nova inspiracija.
Nakon 16 godina rada u prometu,
moj "aha trenutak" dogodio se nakon razgovora sa pacijenticom biotehnologije.
Govorila mi je kako joj njen tretman
poboljšava određene aspekte kardiovaskularnog sustava.
Odmah sam pomislio "Wow, naš kardiovaskularni sustav --
i sve vene i arterije u našem tijelu
čine logistička čuda svaki dan."
I tada sam shvatio
da se biologija bavi prometom
već milijarde godina.
Isprobavala je nebrojena rješenja
za prijevoz hranjivih tvari, plinova i bjelančevina.
To je zaista najsofisticiraniji prometni laboratorij na svijetu.
Što ako je rješenje za probleme u prometu zapravo u nama?
Zanimalo me:
Kako to da krv kola našim žilama praktički naš cijeli život,
a veliki gradovi se svakodnevno zaštopavaju?
Realno gledano, to su dvije vrlo različite mreže.
Neznam jeste li znali
da svatko od nas u sebi ima oko 100.000 kilometara krvnih žila --
100.000 kilometara.
To je dva i pol opsega zemlje,
u vama.
To znači da su krvne žile u nama posvuda,
ne samo ispod kože.
Ali kad gledamo naše gradove,
istina je da imamo podzemne željeznice,
tunele i mostove,
i nekoliko helikoptera u zraku.
Ali većina našeg prometa odvija se na zemlji,
na površini.
Dakle, drugim riječima,
dok naš kardiovaskulirani sustav u nama radi u tri dimenzije,
naš gradski promet je većinom dvodimenzionalan.
Moramo prihvatiti tu okomitost.
Ako je promet na površini zasićen,
pa podignimo ga u zrak.
Ovaj kineski koncept autobusa koji može zaobići gužve u prometu --
on potpuno mijenja način na koji gledamo prostor i kretanje
u našim gradovima.
Možemo ići još i više,
i objesiti promet kao što to činimo s električnom mrežom.
Tel Aviv i Abu Dhabi govore o testiranju
futurističkih mreža obješenih magnetskih kapsula.
Možemo se još penjati, toliko da poletimo u zrak.
Činjenica da tvrtka kao Airbus
trenutno radi na letećim gradskim taxijima
nam govori nešto.
Leteći automobili konačno prelaze iz znanstvene fantastike
u atraktivne poslovne mogućnosti.
I to je uzbudljiv trenutak.
Dakle, izgradnja tih 3D prometnih mreža
je jedan način kako možemo upravljati gužvama u prometu i riješiti ih.
No to nije jedini način.
Ono što još moramo preispitati
su neke temeljne odluke koje donosimo, kao što je korištenje vozila.
Zamislite si jednu vrlo poznatu scenu:
Vozite se već 42 minute.
Dvoje djece iza vas postaju već jako nemirna.
A vi kasnite.
Vidite taj spori automobil ispred vas?
Uvijek je tu kad negdje kasnite, zar ne?
(Smijeh)
Taj vozač traži parking.
Nigdje u blizini nema slobodnog parkinga,
ali kako on to može znati?
Pretpostavlja se da je 30 posto prometnih gužvi uzrokovano
vozačima koji traže parking.
Vidite li tih 100 automobila oko vas?
Osamdeset pet posto njih ima samo jednog putnika.
Svih tih 85 putnika može stati u jedan Londonski crveni autobus.
I onda se postavlja pitanje:
Zašto bespotrebno iskorištavamo toliko prostora ako upravo njega najviše trebamo?
Zašto si to radimo?
Biologija to nikad ne bi napravila.
Prostor u našim arterijama je potpuno iskorišten.
Sa svakim otkucajem srca,
krvni tlak doslovno zbija milijune crvenih krvnih stanica
u ogromne vlakove kisika
koji velikom brzinom putuju kroz tijelo.
Čak je i mali prostor unutar crvenih krvnih stanica iskorišten.
U normalnim uvjetima,
više od 95% njihovog kapaciteta kisika je iskorišten.
Možete li zamisliti da su vozila koja koristimo u našim gradovima
95% puna?
Koliko bi mjesta imali za hodanje, vožnju biciklom
i za uživanje u našim gradovima?
Razlog zbog kojeg je krv toliko učinkovita
je taj što naše crvene krvne stanice ne idu
određenim organima ili tkivima;
u suprotnom bi vjerojatno imali prometne gužve u venama.
Ne, one su zajedničke.
One su zajedničke svim stanicama u našem tijelu.
I zbog toga što je naša mreža toliko prostrana,
svaka od naših 37 trilijuna stanica dobiva svoju dozu kisika
točno onda kada ga treba.
Krv je istovremeno zajednički i individualni oblik transportacije.
Ali što se tiče naših gradova,
tu smo zapeli.
Zapeli smo u neprekidnoj polemici
između stvaranja automobilskog društva ili opsežnih sustava javnog prijevoza.
Mislim da to možemo nadići.
Smatram da možemo stvoriti vozila koja povezuju udobnost automobila
i efikasnost vlakova i autobusa.
Zamislite samo.
Udobno ste se smjestili u brzom i ugodnom gradskom vlaku,
zajedno sa još 1200 putnika.
Problem sa gradskim vlakovima
je taj što on mora stati pet, deset, petnaest puta
prije vašeg konačnog odredišta.
Zamislite da se uopće ne trebate zaustavljati.
U ovom vlaku,
vagoni se mogu odvajati u pokretu
i postati ekspresni autobusi bez vozača
koji se kreću sporednom mrežom.
I tako bez ijednog zaustavljanja,
bez duge vožnje,
sada sjedite u autobusu koji ide prema vašem predgrađu.
I kada ste dovoljno blizu,
odjeljak u kojem sjedite se odvoji
i odveze vas direktno pred vaš ulaz.
Zajedničko i individualno u isto vrijeme.
To može biti jedno od zajedničkih, modularnih vozila bez vozača.
A onda ...
ako hodanje gradom punom dronova,
letećih taksija, modularnih autobusa i visećih magnetnih kapsula
nije dovoljno egzotično,
postoji još nešto
što može učiniti gradski promet očaravajućim.
Kada malo razmislite,
sadašnja generacija samovozečih automobila tek pokušava zaslužiti svoju ulaznicu
u gradsku prometnu mrežu namjenjenu ljudima.
Pokušavaju naučiti prometna pravila, što je relativno jednostavno,
i nositi se sa ljudskom nepredvidljivošću,
što je daleko izazovnije.
No, što bi se dogodilo kada bi cijeli gradovi bili bez vozača?
Bi li trebali semafore?
Bi li trebali trake?
Što je sa ograničenjima brzina?
Crvene krvne stanice ne teku u trakama.
One ne staju na crveno.
U prvim gradovima bez vozača,
ne bi imali semafore niti trake.
Kada su svi auti bez vozača i povezani,
sve je predvidljivo, a vrijeme reakcije je najmanje moguće.
Oni mogu voziti puno brže
i mogu poduzeti bilo kakve razumne korake koji ih mogu ubrzati
ili automobile oko njih.
Dakle, umjesto krutih prometnih pravila,
promet će biti reguliran
spojem dinamičnih algoritama koji se konstantno poboljšavaju.
Rezultat: neobičan promet
koji povezuje brzo i glatko strujanje njemačkih autocesta
sa kreativnom životnosti Mumbajskih raskrižja.
(Smijeh)
Promet će biti bujan, ali funkcionalan.
Bit će tekući, kao naša krv.
I u čudnom kontrastu,
što će prometna mreža biti kompjuteriziranija,
to će biti prirodnija i njezine kretnje će izgledati živo.
Da,
biologija ima sve osobine prijevoznog genija.
Ali taj je proces trajao milijardama godina,
i prošao razne testove i mutacije.
Mi ne možemo čekati milijarde godina da razvijemo svoj sustav transportacije.
Sada imamo snove,
koncepte
i tehnologiju
da razvijemo prijevozne 3D mreže,
izumimo nova vozila
i promijenimo tok prometa u našim gradovima.
Učinimo to.
Hvala.
(Pljesak)